196 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. U)()(;. 



versitets festskrift 1872 — 1897). Ehuru laboratoriet snart blef 

 för trångt för den ständigt växande skaran af yngre och äldre 

 lärjungar, så kommer dock alltid mängden och halten af de 

 kemiska arbeten som utgått från Cleves laboratorium att 

 vittna om den vetenskapliga anda ledaren från första början 

 visste att ingjuta hos de unga. På samma gång som Cleve 

 har äfven hans gamla Kemikum fått träda ur tjänsten. 



Redan under sin Stockholmstid hade Cleve kastat sig in 

 på ett nytt vetenskapligt område. 



Sedan gammalt hade de sällsynta jordarternas kemi ut- 

 gjort ett favorittema för svenska forskare. Naturen själf 

 hade samlat det dyrbara materialet i norden och särskildt 

 var det lilla Ytterby berömdt såsom en betydande fyndort 

 för sällsynta jordmineral. De grundläggande upptäckterna 

 på detta område i början och raidten af förra århundradet 

 äro knutna till nordiska namn. År 1794 isolerade Gadolin 

 ur det efter honom benämnda Ytterbymineralet en då obe- 

 kant jord, som Ekeberg närmare undersökte och kallade 

 ytterjord. Tvenne andra sällsynta jordarter upptäcktes som 

 bekant af Berzelius, hvilken 1804 tillsammans med Hisinger 

 fann det nya elementet cerium i den så kallade röda tung- 

 stenen från Bastnäs. Långt efteråt upptäckte han torjorden 

 i torit från Brevig (1829). Slutligen bör påminnas om Mo- 

 sanders viktiga arbeten från denna tid, hvarigenom lantan 

 och didym upptäcktes i cerit och den GADOLiN'ska ytter- 

 jorden uppdelades i trenne nya: färglös (egentlig) ytterjord, 

 rosenröd terbinjord och den genom sin gula oxid karakteri- 

 serade er bin jorden. 



Efter denna blomstringstid följde nu en period af af- 

 mattning. Vid tidpunkten efter Berzeiji död funnos få 

 produktiva kemister i Sverige, och särskildt hade den kemiska 

 forskningen i Uppsala alltsedan Schéeles och Torbern 

 Bergmans tid legat betänkligt nere. 



Med spektroskopets upptäckt tog utforskandet af de 

 sällsynta jordarterna ny fart. Bahr iakttog 1862 erbiums 

 absorptionsspektrum och Delafontaine sökte att på spek- 

 troskopisk väg bevisa existensen af terbium, som Berlin 

 förnekat. Bahr bekräftade på Bunsens laboratorium de 

 BERLiN'ska uppgifterna och fann således jämte Bunsen endast 

 två oxider i gadohnitjord, nämligen ytterjord hvars salter 

 voro färglösa och saknade absorptionsspektrum samt erbinjord 



