BIOGRAFIER — PER TEODOR CLEVE. 



201 



sala laboratorium, hade naftalinderivaten just börjat vinna 

 användning inom den ännu unga färgämnesindustrien. 



Genom Laurents grundläggande arbeten var början gjord 

 till naftalingruppens utredning. Men största delen af de tal- 

 rika isomera former i h vilka dessa ämnen kunna förekomma 

 voro ännu obekanta, då Cleve beslöt att beträda detta ar- 

 betsfält. Första målet blef att bestämma konstitutionen hos 

 de på olika sätt framställda nitrosulfonsyrorna. Afsikten 

 att öfver amino-, diazo-, klor- och cyanderivat öfverföra 

 dessa syror i benzoldikarbonsyror (ftalsyror) eller öfver oxi- 

 sulfonsyror i difenoler öfvergaf Cleve snart, sedan han funnit 

 att det enklaste sättet att bestämma konstitutionen gick öfver 

 klornaftalinerna. Han och Atterberg öfvertygade sig näm- 

 ligen om användbarheten af Carius' äfvensom de Konincks 

 och Marquarts metoder, att medels fosforpentaklorid för- 

 vandla nitrosulfonsyrederivat i diklorföreningar. 



Under de 18 år, Cleves och hans lärjungars naftalin- 

 arbeten omfatta, utgjorde också diklornaftalinerna de vik- 

 tigaste experimentella stödjepunkterna och studerades ut- 

 förligt. Af de tio möjliga isomererna voro förut endast två 

 säkert bestämda. Själf upptäckte Cleve sex nya diklornafta- 

 liner och Atterberg på Uppsala laboratorium ytterligare 

 två. Dessa äro: 



Arbetets svårigheter ökades därigenom, att två af dessa 

 isomerer, 1, 7 och 1, 3, visa mycket nära liggande smält- 

 punkter; det måste därför länge lämnas oafgjordt, om här 

 verkligen förelåg två skilda ämnen eller om metoderna för 

 konstitutionsbestämningen voro opålitliga. Först 1890 kunde 

 Cleve säkert fastställa deras olika byggnad. 



Med hjälp af motsvarande diklornaftaliner bestämdes nu 

 konstitutionen hos följande sex af Cleve framställda nitro- 



