BIOGRAFIER. — PER TEODOR CLEVE. 203 



deras oxidationsprodukter, cholansyran och choloidansyran 

 (34, 35). Han fastställde, 1) att cholansyran, som fick formeln 

 C.>4H3,;07, bildas vid cholalsyrans oxidation med salpeter- 

 syra, 2) att choloidansyran hvarken var isomerisk med kam- 

 fersyra eller ett hydrat af cholansyran. Men ämnet måste 

 åter lämnas å sido, då utsikten att komma till klarhet inom 

 detta svåra område visade sig vara alltför ringa. 



Bland de oorganiskt-kemiska arbeten, som blifvit utförda 

 under Cleves ledning, bör i främsta rummet nämnas en un- 

 dersökning af Abraham Langlet öfver gaserna i cleveit. I 

 detta af A. E. Nordenskjöld 1878 beskrifna, efter Cleve 

 uppkallade mineral trodde sig Hillebrand 1890 hafva fun- 

 nit kväfgas. Efter upptäckten af argon misstänkte emeller- 

 tid Cleve att gasen kunde innehålla sistnämnda grundämne 

 och uppmanade sin lärjunge Langlet att underkasta cleveit- 

 gasen en förnyad pröfning. Men Cleve hade redan under 

 en resa i England uttalat samma förmodan, och Ramsay 

 hade där genast igångsatt en undersökning. Innan Langlet 

 ännu afslutat sin undersökning af gasen, kunde Ramsay så- 

 lunda tillkännagifva upptäckten af det dittills på jorden 

 okända grundämnet helium. Langlet använde emellertid 

 den heliummängd som stod till hans förfogande till en atom- 

 viktsbestämning och erhöll för första gången det för närva- 

 rande såsom riktigt ansedda värdet He = 4, o, under det att 

 Ramsay, hvars cleveitgas var mycket oren, kort förut hade 

 angifvit en dubbelt så stor atomvikt (öfv. 10 april och 12 

 juni 1895). 



Äfven Svante Arrhenius har fått sin första kemiska 

 utbildning i Cleves laboratorium. Den unge Arrhenius 

 kände sig emellertid föga dragen till den beskrifvande rikt- 

 ning inom den kemiska forskningen, som därstädes var 

 rådande, utan sysselsatte sig redan då med affinitetslärans 

 problem; ej heller förmådde hans kolleger följa honom på 

 de nya vägar, han beträdde i sin gradualafhandling 1884. 



När inom få år dissociationsteoriens rika frukter bör- 

 jade visa sig, var Cleve ingalunda fientligt stämd mot den 

 nya skolan. Men rätt hemma kände han sig aldrig i de 

 farvatten, som förde till fysikens områden; där hade de 

 nya lärorna hunnit blifva allmänt antagna och den fysika- 

 liska kemien nådde i midten af nittiotalet en period af hög 

 blomstring. A andra sidan ägnade sig den organiska kemien 



