208 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 190(j. 



mer tillfredsställande öfvertj^gelsen om en alltjämt fortgående 

 utveckling till högre och liögre fullkomlighet till följd af 

 inneboende och naturliga orsaker». 



»När P. T. Cleve nu är borta», fortsätter förf., »bör man 

 tacksamt erinra om hans uppträdande i denna viktiga fråga, 

 där han klart, rakt på sak, med forskarens ärliga öfvertygelse 

 men också med hans försiktighet uttalar sin anslutning till 

 den moderna utvecklingsläran — — .» 



De biologiska arbetena upptogo all den tid som under- 

 visningen lämnade honom öfrig. Men äfven under de senare 

 åren läste han samvetsgrant den kemiska litteraturen och 

 refererade kemiens nyaste framsteg i föreläsningar för mera 

 försigkomna studerande; hans elementära föreläsningar ut- 

 märkte sig genom framställningens enkelhet och klarhet. 



I universitetets konsistorium och i fa,kulteten stod Cleve 

 ganska isolerad. Hans reformifver samt hans liberala, rörliga 

 sinnelag harmonierade föga med akademikollegernas i allmän- 

 het konservativa tendenser. 



Så förflöt hans lif på laboratoriet och i arbetsrummet; 

 sina korta hvilostunder tillbragte han vanligen inom familjen. 

 Ett af hans barn har studerat hans vetenskaper — henne 

 har jag att tacka för många uppgifter i denna minnesteck- 

 ning. Hos hvar och en af hans tre döttrar, af hvilka två 

 gifte sig under hans lifstid, återfann han utpräglade, fast 

 olika drag af sin egen karaktär, hvars skiftande sidor dels 

 utjämnades under det oaf brutna arbetet, dels för nästan alla 

 dolde sig -under hans allmänna reservation. Endast sällan 

 såg man honom bland kolleger; ej så att Cleve blifvit gammal 

 och tvär — visst icke; efter den långa arbetsdagen veder- 

 kvickte han sig gärna med humoristiskt samtal med en eller 

 annan vän. Då visade sig hans absolut objektiva uppfatt- 

 ning af världen och människor i stora och små frågor; för 

 honom var säkert personligheten icke lifvets högsta lycka. 

 Hans milda ironi drabbade alla som plågade sig med onödiga 

 principer eller sletos mellan lidelserna, och den utgjöt sig 

 öfver vetenskapligt pedanteri ej mindre än öfver religiösa 

 och sociala fördomar. Själf tänkte han fritt i ordets vidaste 

 bemärkelse och orubblig var endast hans rättskänsla. 



Gärna begagnade Cleve hvarje tillfälle att besöka Stock- 

 holm. Ganska regelbundet deltog han i Vetenskapsakade- 

 miens sanmianträden alltifrån 1872. Med nöje gjorde han 



