226 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1906. 



arbete af Thalén beröras. Såsom säkert torde kunna påstås, 

 att utan detta arbete man vida längre än hvad sedan blef fallet 

 med all sannolikhet skulle ha fått vänta på de nyare, högt full- 

 ändade undersökningar af samma slag, som numera ersätta 

 detsamma. 



Den första användning, som gjordes af Ångströms normal- 

 spektrum, var Thaléns genomgående revision af metallernas 

 spektra samt bestämmandet af våglängderna för de viktigaste 

 af deras linier. Öfver dessa spektra hade man visserligen redan 

 förut en rätt omfattande, af Huggins utförd undersökning, men 

 då liniernas lägen äfven där äro gifna enligt en arbiträr skala, 

 så var i afseende på allmän användbarhet därmed föga eller 

 intet vunnet utöfver föregående arbeten eller Thaléns redan 

 förut omtalade karta af 1866. Thaléns nya undersökning 

 fyllde följaktligen det länge kända behofvet af större reda och 

 precision på detta område af spektroskopien, livar jämte äfven 

 antalet undersökta metaller var större än hos Huggins. Hvad 

 som förlänar Thaléns arbete ett alldeles särskildt intresse är, 

 förutom den omständigheten att det är det första i sitt slag, 

 den betydliga noggrannhet, som utmärker hans våglängdsbe- 

 stämningar. Såsom en jämförelse med nutidens med ojämför- 

 ligt mäktigare instrumentella hjälpmedel erhållna spektralposi- 

 tioner visar, är denna noggrannhet rent af öfverraskande och 

 med all säkerhet vida större än hvad han själf förmodat. Detta 

 är så mycket mer anmärknings värdt, som Thaléns linieposi tio- 

 ner ej erhållits genom mikrometrisk mätning, utan endast 

 genom inregistrering i solspektret. 



Den sista af Ångström och Thalén gemensamt utförda 

 undersökning, som vi ega, är deras kort efter Ångströms död 

 1874 publicerade arbete öfver metalloidernas spektra. För- 

 fattarne behandla här en uppgift, som väl hör till de svåraste 

 inom den rena spektroskopien, särskildt med hänsyn till tolk- 

 ningen af de dubbla eller flerfaldiga spektra, som dessa ämnen 

 under olika förhållanden förete. Då man väl måste tillstå, att 

 ännu i dag, trots otaliga försök, denna fråga fortfarande är i 

 allt väsentligt olöst, så är det knappt att undra på, att de af 

 Ångström och Thalén framställda åsikterna i denna sak ej vun- 

 nit allmän tillslutning, utan under tidens lopp än accepterats, 

 än förkastats. Svårigheten gäller hufvudsakligen kolet och 

 dess föreningar, huruvida nämligen de spektra dessa visa till- 

 komma dem såsojn sådana, eller kolet själf t såsom kemiskt 



