BIOGRAFIER. — TOBIAS ROBERT THALÉN. 229 



På samma sätt som vid sina föregående bestämningar af 

 metalliniernas våglängder bestämde Thalén äfven vid denna 

 undersökning våglängderna för järnets linier genom inregi- 

 strering i solspektret, i det att med tillhjälp dels af Ångströms 

 atlas, dels af de kartor, som i mer fulländad form på grund af 

 Ängströms bestämningar framställts af Vogel och Fiévez. våg- 

 längden för de sollinier aflästes, med hvilka järnets linier coin- 

 ciderade. [nom det bearbetade området af spektret, från X = 

 760 i rödt till A = 400 i violett, iakttog Thalén sålunda om- 

 kring 1 200 linier, som han efter sorgfällig utmönstring af främ- 

 mande, hufvudsakligen från kolelectroderna härrörande, linier 

 ansåg sig böra tillskrifva järnet. Hvad den noggrannhet be- 

 träffar, hvarmed positionerna för dessa linier såhnida bestämdes, 

 är det klart, att den är identisk med den noggrannhet, som 

 tillkommer Ångströms bestämningar i solspektret, en nog- 

 grannhet, som på grund af den stora omsorg, som Ångström 

 nedlagt på sitt arbete, väl kunde väntas vara ganska hög. Emel- 

 lertid hade det snart, och redan under Ångströms lifstid. visat 

 sig, att trots allt hans våglängdssystem måste vara behäftad t 

 med systematiska fel till belopp, som vida öfversteg, hvad 

 Ångström på grund af mätningarnes inbördes öfverensstäm- 

 melse ansåg sig kunna antaga såsom möjligt, och då orsaken 

 härtill på grund af föreliggande omständigheter i första hand 

 måste sökas i en felaktig bestämning af absoluta värdet af den 

 normalmeter, med hvars tillhjälp de af Ångström använda 

 Nobertska gittren uppmätts, så blef det nödigt, att en ny kon- 

 trollmätning af nämnda normalmeter företogs. Denna utför- 

 des på Ångströms begäran 1872 af Lindhagen genom jämförelse 

 med tvenne på vetenskapsakademien befintliga normalmetrar 

 och ledde till det i sanning öfverraskande resultatet, att den 

 för Upsalametern år 1866 på Conservatoire des arts et métiers 

 i Paris bestämda correctionen var felaktig till det enorma bo- 

 loppet af omkring O.13 mm. Man må ej undra på, att Ång- 

 ström fann detta resultat rent af otroligt, och att han, innan 

 han antog den däremot svarande correctionen af sina våglängder 

 såsom nödvändig, önskade se detsamma bekräf tadt. Hans kort 

 därefter timade död hindrade honom likväl att härutirman före- 

 taga något definitivt och det var först mot slutet af 1880-talet, 

 som genom Thaléns åtgörande en förnyad och sorgfällig under- 

 sökning af Upsalametern ägde rum vid internationella meter- 

 byrån i Breteuil. Resultatet af denna undersökning, som än 



