230 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1906. 



ytterligare bekräftades genom en af Jäderin 1891 utförd jäm- 

 förelse med den under tiden erhållna nya svenska rikslikaren, 

 utgjorde i all hufvudsak en bekräftelse af Lindhagens resultat, 

 i det att felet i den gamla bestämningen af Upsalametern ge- 

 nom de båda nya jämförelserna öfverensstäm mande erhölls 

 att vara O.ii mm. Då det af Ångström antagna värdet af 

 denna meter var för litet med detta belopp, så äro hans våg- 

 längder för små och fordra ett däremot svarande tillägg, som 

 på grund af hvad ofvan sagts likaledes måste tillfogas de Tha- 

 lénska våglängderna för järnets linier. 



Det ligger nu nära tillhands att fråga sig hur det varit 

 möjligt, att vid den af Ångström och Tresca år 1866 i Paris 

 gemensamt utförda undersökningen af Upsalametern, ett fel 

 af så stort belopp kunnat begås, och hvari orsaken därtill bör 

 sökas. Att den utförda jämförelsen varit alltför knapphändig, 

 framgår ur de c af Ångström däröfver publicerade protokollet; 

 men detta är ej nog att utgöra ett svar på frågan, och de an- 

 taganden man i öfrigt skulle kunna göra i detta syfte kunna 

 knappast bli annat än gissningar. Det återstår därför ej annat 

 än att tillse i hvad mån den funna correctionen af Upsalame- 

 tern är egnad att förbättra, de Ångströmska våglängderna. 

 Till större delen är detta verkligen fallet, i det att, såsom en 

 jämförelse med de nyare våglängdssystemen särskildt Row- 

 lands visar, en väsentlig del af de systematiska afvikelserna 

 därigenom försvinner; men hvad som därefter återstår, öfver- 

 träffar ändock betydligt det tillåtna felbeloppet och dess orsak 

 måste sökas annorstädes. Närmast har man i detta hänseende 

 a.tt tänka på mätningarne af de Nobertska gittren. Då samt- 

 liga dessa mätningar hade utföi'ts af Thalén, så var det hans 

 afsikt att genom revision af desamma och förnyad mätning af 

 gittren söka utröna, huruvida en ytterligare förbättring af de 

 Ångströmska våglängderna därigeuom skulle stå att ernå. Vid 

 den för detta ändamål företagna noggranna granskningen af 

 gittren visade det sig likväl, att desamma i jämförelse med de 

 nya Rowl andska voro så bristfälhga, att h varje tanke på att 

 på denna väg ytterligare förbättra det Ångströmska våglängds- 

 systemet måste definitivt öfvergifvas. Efter att vid denna tid 

 ha kommit i besittning af ett förträffligt plangitter af Rowland 

 beslöt därför Thalén att företaga en ny bestämning af de ab- 

 soluta våglängderna för några hufvudlinier i solspektret, fram- 

 för allt i syfte att kontrollera den absoluta noggrannheten af 



