84 



HARTVIG HLITFELDT-KAAS 



[1916 



Bnndefjorden. Fleresteds er »krøklesik« navnel paa en meget 

 stor sort sik (op til 3 — 4 mærker), som har »maven fuld av krøkle ». 

 En fisker opgir at den har spidst tryne, stort hode og store 

 øier.« Endehg har man i de sidste aar opstillet endnu en ny 

 sikrace, nemlig »dypvandssik« (eller »dyp sik«), som tiskes 

 blot paa meget stor dybde, f. eks. ved Gjøvik og i Bundefjorden. 

 Den skal udmerke sig ved stor fedme, være relativt meget stor 

 og har som regel opblæst mave, naar den kommer paa det tørre. 



Fig. 32. »Lilleliammersik« (Laagensik) f. kort tid før gytningen 

 (%o — 05) d. øverste 6, d. nederste 9- ^k nat. st. 



Siken findes utbredt overalt i Mjøsen i stor mængde baade 

 i de noget grundere partier (dog ikke i Akersviken om sommeren) 

 og pelagisk ute over de største dybder, hvor man i stille veir 

 hyppig kan se stimene vandre hen nær overflaten, idet nogen 

 enkelte fisker i de oftest store stimer til stadighel stikker hodet 

 op over vandflaten paa en for denne fiskeart saa karakteristisk 

 maate, at en kyndig fisker aldrig far feil av arten, ialfald for 

 voksne eksemplarers vedkommende. Bemerkes maa det at stimer 

 av de unge 1 — 2 aar gamle fisker — i motsætning til hvad til- 

 fældet er med de samme aarsklasser av lagesild — temmelig 

 hyppig vandrer saa nær ind mot strandbreddene at de blir fanget 

 i nøtene. 



I gytetiden vandrer siken ogsaa op i Laagen indtil grænsen 

 mellem Øier og Faaberg (ca. 9 km. ovenfor Lillehammer) og 

 ned i Vormen i større mængde, mindst 4 km., og i mindre antal 

 endnu meget længere ned; men saavidt jeg ved gaar den aldrig 



