184 HARTVIG HUITFELDT-KAAS [1916 



Mort (Leiiciscus rutilus Lin.) 



I Svaitelven og Akersviken ved Hamar og ved osen av Lena 

 elv paa Toten kaldes den gytende mort «s o r e n n e», ellers er 

 mort det almindelige i Mjostraktene anvendte navn paa denne 

 fiskeart. Ved Lillehammer og den alier oversle del av Mjosen 

 benævnes morten og Leucisciis grislagine, hvilke ikke holdes ut 

 fra hinan-den som egne arter, med fællesnavnet «g u 1 d b u s l». 



Morten er utbredt i stor mængde overalt langs Mjosens strande 

 og findes særlig talrig i indsjoens grunde partier. 



At opgi en almindelig størrelse for den i Mjosen 

 forekommende mort er vanskelig — engang faaes en mængde K 

 marks (75 gr.) fisker, en anden gang % marks (125 gr.) og en 

 tredje gang kanske, og det gaar vel sjeldnere paa^ mest fiske paa 1 

 mark (250 gr.). I det hele tal ser man morten er meget tilboielig 

 til at gaa i stim, hvori alle fisker er av næsten ens storrelse. Det 

 storste antal mort som fiskes i Mjosen er vistnok under 250 gr. 

 og under en længde av 28 cm. I gytetiden og kort forut for denne 

 faaes dog ogsaa et betydelig antal større fisker, f. eks. i Svartelven, 

 i Akersviken og utenfor Hamar; men fisker paa en vegt av V: 

 kg. og derover (med en længde av 33 cm. og derover) er dog at 

 betragte som rene sjeldenheter. De storste morter i Mjosen, jeg 

 har hat anledning til at se, har været paa 35.5 — 37 cm. og veiet 

 525 — 575 gr. nogen tid for gytningen skulde finde sted; alle disse 

 var hunfisker. Nogen mort paa over 37 cm. s længde har jeg heller 

 ikke bort nævne fra Mjosen, og av denne storrelse har jeg kun faat 

 et eneste eksemplar. Den storste hanmort jeg har set fra Mjosen 

 var 35 cm. lang og veide nogen tid for gytningen 525 gr. De to 

 næststørste hanmorter jeg har truffet paa hadde en længde 

 av 33 cm. 



I det hele tat ser det ut som hunmorten i Mjosen opnaar en 

 litt storre længde og vegt end hanmorten (se hosstaaende grafiske 

 fremstilling av m.it fangstutbytte i Mjosen i tiden ^V« — "/s 1903 

 fig. 82). Allerede i april maaned kan man i de fleste tilfælder 

 blot av fiskens ydre form holde de to kjon ut fra hinanden, idet 

 hunnene viser sig at være gjennemgaaende litt bredere end 

 hannerne. I den nærmeste tid forut for gytningen er hunfiskene 

 som regel ogsaa litt vegtigere end hanfiskene av samme længde. 

 Hunmortens vegt i forhold til længden (i størrelsen 18 — 36 cm.) vil 

 fremgaa av den grafiske fremstilling paa fig. 83. Efter hvad jeg 

 har hat anledning til at se, synes der ikke at være nogen fremtræ- 

 dende øvervegt i antal av noget av de to kjon. I mit fangstutbvtle 

 "/4— ^Vs 1903 er der vistnok 59.06 % hunfisk og 40.94 % hanf'isk; 

 men denne ikke meget væsentlige overvegt av hunfisk kan let 

 tænkes at bero paa en tilfældighet. 



Av aarsringene i skjællene har jeg fundet at 



