Nr. 2] MJØSENS FISKEH OG FISKEHIKK 217 



At der i Gudbrandsdalens sydligste Strog, altsaa ved Mjøsens 

 Nordende, ogsaa har været noksaa tidlig Beboelse, beviser for- 

 mentlig alle Kogstenroser, som findes i Faaberg og Bygdeborgen 

 paa Engeberget, hvilken er en Levning fra den forhistoriske Tid, 



I disse fjerne Tider ernærede ventelig Befolkningen sig væsent- 

 lig ved Jagt og Fiskeri, og det skulde synes noksaa rimeligt at 

 antage, at Forsvarsarbeiderne paa Engeberget staar i Forbindelse 

 med Fiskerierne nederst i Laugen, hvor Mjosens altoverveiende 

 Fiskebestand har sine Gydepladse. Folkefloldce fra Heinernes 

 Land har villet være med at dele eller tilegne sig Fiskerigdommen, 

 og saa har Kampen maattet staa. Nu, dette faar da staa ved sit 

 Værd. 



Men at Fiskeriet saa nær indpaa vor Tid som i Middeladeren og 

 længere nedover har været af stor Betydning for Faaberg, lader 

 sig godtgjore ved noksaa stærke Beviser. Undersoger man Vand- 

 faret mellem Vingsnæs og Hunderfossen, vil man, foruden de nu 

 brugte Sild- og Sikvarp, finde en Mængde Levninger efter gamle 

 V^arp og Fiskepladse, som vidner om store Arbeider og meget 

 Slid. Og stridt Vand har en mærkelig Evne til gjennem Tiderne 

 at udslette og slide ud. 



Af Middelalderens Varp, som vi kj ender til, laa det store 

 Stensvarpet ifolge Kr. Jorstad etsteds langs Snagholdsvol- 

 den. Derefter kom Michelsvar pet overst i Mosholen. Saa 

 kom Øren, hvor Kapellet stod. Den laa dengang efter Kr. Jorstad 

 længere Vest, omtrent der, som Knuvelen nu ligger, og var en 

 græsbevoxet Vold. 



Ovenfor Øren opover mod Sundholen laa Kjærvarpet. 

 Midt i Langens nuværende Far, lidt nordenfor Gausas Udlob, har 

 vi M a d s V a r p e t, som ser ud til at have været et betydeligt 

 Anlæg. M a n n a V a r p laa ved vestre Land i folge et Brev fra 

 1441 i Sameie med Jorstadmændene. 



Dette var da endel af de nedlagte Varp. Og saa har vi alle 

 Theinlagene nordover til Hunderfossen. 



Jeg er i Besiddelse af endel spredte Oplysninger om ovennævnte 

 Varp, som viser, at de maa have været af betydelig relativ Værdi 

 som Eiendomsgjenstande. Et Brev fra 1386 omhandler med stor 

 Hoitidelighed en Handel om 34 Mandslod i Michelsvarpet. Brevet 

 er udstedt af Presten paa Eidsvold og tre andre Mænd, som i 

 Sagens Anledning har været paa Aastedet. Et andet Brev fra 

 1395 indeholder et Vidnesbyrd fra en Mand, som Aaret efter den 

 store Mannadauen eiede 1 '/- Mandslod i samme Varp. Dengang, 

 siger han, eiede Kongen to Lotter i en Mandslod. 



Nu kommer det jo an paa, hvad en Mandslod var for noget. 

 Jeg skulde tro, at Forklaringen ligger i selve Ordet. Men er dette 

 saa, da bliver Forholdene noksaa store. Thi det skal mange Mand 

 til at betjene Noterne i et Fiskevarp i Laugen, især oppe i Strøm- 



