No. 2] MJØSENS FISKER OG FISKERIER 225 



Jorstads grund. Dette forbod grundeierne, idet de paastod 

 at saasom gaardene var solgt dem «med fiskeri», og intet 

 fiske var særskilt undtat i deres skjoter, tilhorte Tyre- 

 varpet dem. De hadde ogsaa hvert aar brukt drivgarns - 

 fiske efter orret paa samme sted, som vaadvarpet efter 

 lagesild var. 



Ved S. Gudbrandsdalens sorenskrivers dom vandt grund- 

 eierne, men saavel lagmanden som overhofretten og hoie- 

 steret anerkj endte varpet som en særskilt eiendom. 



Av foranstaaende brevutdrag fra Diplomatarium Norve- 

 gicum fremgaar at fiskeriet i den nedre del av Laagen, hvor Mjos- 

 fiskene: lagesild, sik, orret og lake gaar op for at gyte, allerede i 

 det 14de og 15de aarhundrede var av megen betydning, og at de 

 derværende fiskevarp og teinlag ansaaes som meget værdifulde 

 eiendomsgjenstande, som sees at ha git anledning til langvarige 

 retsstridigheter, pantsættelser og at ha været gjenstand for livlig 

 omsætning. Deres betydelige okonomiske værdi fremgaar ogsaa av 

 at de eller parceller av dem hyppig anvendtes som gaver til kirker 

 eller prester, for at der skulde læses sjælemesser til evig tid for 

 giverens avdode slegtninger eller for ham selv, naar han var dod. 

 Saaledes ser man av et brev fra 1413 (DN. XII 151) at e n mands- 

 lod i K j e r V a r p e t (nordre Hov) ansees som en passende gave 

 til presten ved Faaberg kirke for evig sjælemesse og forbonner for 

 giveren og hans hustru. 



Videre ser vi i den forannævnte lagmandsdom fra 1466 at K 

 mandslod i fiskevarpet Glotten var blit pantsat for en offentlig hot, 

 som bestod i en «5 kjorlags hest» = 5 «kurver» (i dette værdi- 

 maals oprindelige betydning). 



Levninger av disse donationer til kirkerne og presterne er det 

 vistnok vi endnu i vore dager tra^ffer paa, naar der til Faaberg og 

 Ringsaker presteembeder like til den aller sidste tid har hort not- 

 varp i Laagen. 



I en henseende synes eiendomsforholdene ved fiskerettigheterne 

 i Laagen ældre tider at skille sig i ikke uvæsentlig grad fra forhol- 

 dene i vore dager, nemlig derved at varpene og teinlagene tidligere 

 for en ikke ringe del tilhorte gaarder, som laa temmelig fjernt fra 

 fiskepladsene, saaledes nord igjennem Gudbrandsdalen op til 

 Stallsbjorg i Øier og sydover til Hamar, ja i det 16de aarhundrede 

 endog helt til Oslo (se foran herredagsdom av 1610), mens fiske- 

 rettigheterne i Laagen nu for tiden næsten blot eies av de nær- 

 mestliggende gaarder i Faaberg og Øier og ikke av nogen gaard 

 nordenfor Hunderfossen. I det hele tat tyder opgaverne fra de 

 gamle diplomer, saavidt jeg kan se, paa at fiskerettigheterne i 



