1916] PLANTEVEKSTE N PAA FROØENE OG NÆRLIGGENDE ØER 17 



Selve F r o a n bestaar av mere finkornete granitiske eruptiver, 

 granitit (biotitgranit, ofte aplitisk).^ Forøvrig var de 

 petrografiske forhold mangesteds temmelig broget; bergar- 

 tene var ofte saa tæt gjennemsat av aarer i alle mulige retninger 

 at de saa ut som et netverk. Disse aarer som var lysere av farve 

 (kirselsyrerikere) og mere finkornet, stod undertiden utmeislet i 

 svakt relief. — Paa et par steder fandtes nogen meget smaa, helt 

 ubetydelige amfiboli t-masser eller striper. 



Paa grund av oenes smaa dimensioner fins der ikke noget 

 rindende vand som kan virke eroderende. De haarde bergarter 

 smuldrer ogsaa vanskelig, og de 1 o s e masser som efterhaanden 

 har dannet sig under atmosfæriliemes indflydelse er i overensstem- 

 melse hermed helt ubetydelige. Frostsprængningen synes dog at 

 gjøre sig gjældende i adskillig grad; der var fleresteds urer, men 

 paa grund av oenes ringe høide var disse gjennemgaaende 

 meget smaa. 



Hvad overflateformene angaar, saa udmerker hele 

 skjærgaarden derute sig ved sit jevne, overordentlig avrmidede 

 utseende, hvori oene viser den største overensstemmelse med Hel- 

 gelandskysten (cfr. billederne paa planche I og II.) — Naar 

 man betragter et kart over Froan, særlig da kystkartet, 

 er der flere ting som er meget ioinefaldende. Bl. a. er 

 næsten alle øer. isærdeleshet de mindre, adskilt 

 ved sund og bukter som loper i retningen NV.— 

 SØ. Dette er mest fremtrædende i Sorburo — Risø — Sauotrakten;^) 

 men den samme hovedretning gjenfindes ogsaa syd i Mausund og 

 Sulen, og nord i Finværet, paa Kunna og Ansteinen, samt Gjesin- 

 gen. I Halten derimot har terrængets linjer et mere nord-sydlig 

 forlop. — Ogsaa oene selv var gjennemfuret av en mængde «kanaler» 

 med den samme retning. Disse var hyppig meget brede, men der 

 var alle mulige overganger til ganske småle render. Ofte gik de 

 tvers over oene fra strand til strand, men andre ganger tapte de sig 

 i det smaakuperte terræng. Eiendommeligst var Kunna i saa 

 henseende; her fandtes der en hel serie med trange revner, 

 «klaaver» som folk kaldte dem, og som var omtrent fuldstændig 

 parallele, gaaende tvers paa øens længdeakse fra dens ene side til 

 den anden. Disse kløfter var op til 10 m. dype og undertiden bare 

 1,5 — 2 m. brede og næsten umulige at færdes i, bl. a. av den grund 

 at væggene her og der var skraa og ikke vertikale. — Klaavernes 

 sider var ofte meget jevne og glatte. Fra havnen paa S a u o skar 

 der sig en slik bred rende ind over øen i nordvestlig retning, og den 

 nordostlige længde væg var ganske rundslipt og viste tydelig, vakker 

 i s s k u r i n g; den var bl. a. uthulet saaledes at den var konkav 



^) Efter meddelelse av Konservator J. Schetelig, som elskværdigst 

 har undersøkt en del medbrajrte haandstykker. 

 ^) Cfr. det vedløiede kart av Froans centrale del. 



