1916J PLANTEVEKSTEN PAA FROØENE OG NÆRLIGG ENDE ØER 19 



over en længere strækning. — Ogsaa paa S o r b u r o, midt inde paa 

 oen, var der markerte skuringsstriper i retningen SØ. — NV. — 

 Dutte stemmer mei^el godt med Hellands angivelse fra Kya, 

 som ligger sondenfor Sulen, hvor der er isskuring med samme for- 

 lop, og fra ff a 1 1 e n, hvor merkerne peker mot nord.^) 



Hvordan kan nu disse «kanaler» og disse mange parallele sund 

 være opstaat? Hvorfor har de denne fællesretning? — Man kunde 

 for det forste tænke sig at den var betinget i fjeldgrundens geolo- 

 giske opbygning; man har jo utallige eksempler paa at forkast- 

 ningsiinjer, bergartenes strok og fald. deres storre eller mindre 

 motstandsdygtighet overfor forvitring o. a. direkte bestemmer 

 retningen av daler, fjorder, og oers konfiguration. Sporsmaalet blir 

 da, om der har eksisteret nogen svakhetslinjer paa Froøenemedén 

 bestemt retning. For en ikke-geolog er dette vanskelig at besvare. 

 Man kunde a priori tænke sig at oene var gjennemsat av et over- 

 ordentlig stort antal parallele forkastningslinjer, som har været 

 angrepszoner for eroderende kræfter. Jeg har ikke kunnet konstan- 

 tere dette; men det er jo ofte meget vanskelig at paavise forkast- 

 ninger indenfor et petrografisk set, mere ensartet omraade. Jeg 

 har ikke bemerket særlig utprægede sprækkesystemer i retningen 

 NV. — SØ; heller ikke har jeg opdaget nogen forskjel i bergartstypen 

 paa begge sider av en saadan kanal. Men derfor er det ikke umulig 

 at et kyndig oie vil kunne finde mange ting som har gaat mig 

 forbi. — Jeg saa flere eks. paa frostsprængning derute. Saaledes 

 optraatte der paa Sauo en serie med trange spalter, ofte meget 

 lange og temmelig dype, som utvilsomt var utsprængt ved frostens 

 hjælp. (En slik liten trang revne sees paa billede 3, planche V). 

 Men dette kanalsystem gik ofte omtrent lodret paa det for omtalte. 

 Og desuten maa det vistnok ha været geologisk virkende kræfter av 

 ganske anderledes store dimensioner som har magtet at gi en hel 

 øgruppe et karakteristisk fællestræk i relieffet. 



F'ænomenet forklares vistnok bedst ved den antagelse at det er 

 i s e r o s i o n e n som her har været virksom. Til gunst for denne op- 

 fatning taler en hel del kjendsgjerninger. For det forste det faktum 

 at isskuringen overalt har samme retning som kanalene, SØ-NV, og 

 at disse ofte hadde el avrundet præg. Dette stemmer ogsaa med at 

 indlandsisens bevægelsesretning gjennemgaaende har været lodret 

 paa kystlinjen. Ogsaa det forhold at linjerne i Halten loper mere 

 mot nord harmonerer godt hermed. — Desuten tyder hele ogrup- 

 pens avrundede former paa at bræene engang har naadd ditut. — 

 Efter hvad jeg kan skjonne maa Froan i hoi grad ligne de ytterste 

 egne av Heleeiands skjærgaard. I en avhandling av Rekstad^) 

 fins der et billede fra Husvær i Alstahaug som er saa likt Froan at 



^) Hellaxd: Nori»es land og, folk. Søndre Trondhjems amt. D I. 

 1898 p. 29. 



-) Hellelands Ytre Kystrand. Norges Geol. Undersøkelses Aarb. 1915. 



