1916] PLANTEVEKSTEN PAA FROØENE OG NÆRLIGGENDE ØER 77 



Athijrium Filix femina o. a.) paa lyse solaapne lokaliteter, i smaa 

 urer, blomsterlier og klipperifter, hvor der ikke fandtes skygge. 

 Luzula pilosa og særlig Trientalis europæa vokste overalt i lyng- 

 heden, ikke bare der hvor lyngplanterne var saa hoie og kraftige 

 at bunden under dem blev skyggefuld, men ogsaa paa frit belyste 

 steder.i) Trientalis var forovrig meget ofte steril og liten av vekst. 



Melampyra og Listera cunlata optraatte paa en helt analog 

 maate. — Dette forhold har Norman-) allerede gjort opmerksom 

 paa i 1855. Efter at ha fremhævet skjærgaardens «skyggeklimat», 

 de mange overskyete dager, sier han bl. a.: «Det var derfor ikke 

 ganske uden Interesse at iagttage, hvordan i Skjærgaardens Skyg- 

 geklimat enkelte Skovvæxter trivedes meget frodigt paa fuldkom- 

 ment nogne og skovlose Strækninger, naar der kun bodes noget 

 Ly mod Vinden, medens andre ogsaa her udelukkende holdt sig 

 til Skovene. Iblandt de forste maa nævnes, som for omtalt, 

 Anemone nemoralis, Primula y randiflora og tildels Convallaria 

 majalis, iblandt de sidste derimod Pyro/a-Arterne og Linnæa, der 

 saaledes ere Skovvæxter i engere forstand, for hvilke sandsynlig 

 Jordbundens særegne chemiske og physiske Karakterer er af 

 Betydning (i Naaleskovenes Skygge tor, i Kystklimatets Skygge- 

 klimat fugtig Jordbund). Det er uden Tvivl ogsaa det insulære 

 Klimats Skygge karakterer, der er Aarsag til at Bregnernes 

 Artsqvotient og deres Masseforholde ere storre i Øfloraerne end i 

 Fastlandsfloraerne, thi som Bregnerne optræde i de nordlige 

 Floraer vise de sig under eet betragtede som Skyggevæxter. . . .» 



Den samme eiendommelighet er bl. a. ogsaa omtalt av 

 Hesselman^) fra Sveriges østkyst; han søker aarsaken til fænome- 

 net i den store relative luftfugtighet som udmerker det maritime 

 klimat. 



Imidlertid er det slet iklvc alle skyggeplanter som opviser en 

 saadan tilsyneladende elasticitet. Jeg har for nævnt at Oxalis holdt 

 sig til kloftene eller den optraatte under tætte bregnebestande. Det 

 samme gjælder Cardamine silvatica i endda sterkere grad. Ingen 

 av disse har jeg iagttat voksende i frit exponeret situation. — 

 Ogsaa indenfor bregnerne igjen var der store forskjelligheter; i mot- 

 sætning til de ovenfor nævnte arter var Phegopteris polypodioides 

 og Dryopteris utpræget skyggeyndende og skjulte sig i morke klaa- 

 ver eller under klippefremspring paa nord- og ostskraaninger. Ogsa:a 

 andre steder paa vor vestkyst har jeg iagttat noget lignende. Paa 

 den merkelige lille oMogster i Bergensskjærgaarden, som takket 



^) cfr. listen p. 87, og desuten bestandsanalvsen fra engen paa Sauø 

 p. 65. 



-) Bolanisk reise i et strøg af kysten mellem Stavanger og Bergen. 

 Nyt Mag. f. Natv. Bind VIII. 'l855, p. 271—272. 



3) Zur Kenntnis des Pflanzenlebens schwedischer Laubwiesen. Bei- 

 heft zum Botanischen Centralblatt. B. XVII, 1904, p. 417. 



