84 ROLF NORDHAGEN 



intens fordampning fra visse ubeskyttede partier av bladplaten. 

 Bkrnbkck mener at flækkene opstaar derved at bladene av vinden 

 })iskes mot hinanden og mot stammerne, hvorved epidermis pletvis 

 odelægges. Begge 2 har fremkaldt flækdannelse paa blader ad 

 experimenlel vei. — Frodin mener at ingen av disse 2 forklarin- 

 ger er fyldeslgjorende, og fæster i likhet med visse franske for- 

 skere, opmerksomheten ved saltet som en faktor der maa taes med 

 i regningen (op. c. p. 28). 



Paa de /^efu /a-blader jeg fandt, var plettene næsten helt og 

 holdent samlet i periferien, nær bladranden; bare paa et par var 

 der brune partier længer inde. Nu, naar blader piskes mot hinan- 

 den eller mot grener og kvister, saa frembyr bladranden flest 

 angrepspunkter (den er ofte fliket, tandet ell. lign., og desuten 

 tyndest og svakest avstivet i mange tilfælder); det ovenfor nævnte 

 forhold kunde derfor muligens tyde paa at Bernbeck har ret. 



VI. Lyngheden. 



Denne er gjentagende ganger omtalt i de foregaaende avsnit, 

 idet den optraatte som climax i de allerfleste associationsserier. Og 

 det er et stort sporsmaal om ikke hovedmængden av ogruppens plan- 

 tesamfund i virkeligheten vil ende i lyngheden som slutsamfund, 

 hvis de faar utvikle sig helt naturlig og upaavirket av al kultur. 



Lyngheden var skjærgaardens dominerende formation. Paa 

 enkelte oer oinet man bare lyng og atter lyng til alle kanter, et 

 saare trivielt og odslig billede. — I sine hovedtræk maa vistnok 

 Frooenes hede sies at være lik den vestlandske, om den end mangler 

 en hel række av dennes typiske arter. 



Den toneangivende plante i lyngheden var Calhina; men dette 

 gjælder dog ikke uten visse indskrænkninger. Hvis man (saaledes 

 som det hændte mig), forst kommer iland paa de mest bebodde 

 oer, maa man nemlig 1 e t e efter Calhina, saa sjelden er den. 

 Paa Sauø og Nordo f. eks., er Empetrum og Vaccinium uliginosum 

 ganske dominerende, selv i utmarken. Dette forhold virket til en 

 begyndelse noget forvirrende, indtil jeg fik oplosning paa gaaden: 

 det var atter menneskene og husdyrene som hadde virket revolu- 

 tionerende. Calluna kaldes derute for «ku-long», fordi den 

 ætes av kjorne (og sauene med). Om vinteren og vaaren, naar det 

 er knapt med for, tyr folk til denne nødhjælp og river «long/> 

 i sækkevis til husdyrene. Dette foregik vistnok for i tiden i en 

 meget storre utstrækning end nu (det samme gjælder anvendelsen 

 av tåre). Det er jo let forstaaelig at en slik lyngrivning som 

 har paagaat i menneskealdere, sluttelig maa merkes, i særde- 

 leshet paa saadanne smaa øer. 



