98 HOLF NORDHAGEN [7 



Og dette bevirker at de omgivende sandkorn bindes fast 

 sammen. Eftersom bolgerne skyller nyt materiale ind over stran- 

 den, vokser algerne opad (de holder sig bestandig i det samme 

 niveau under overflaten, ti mens de paa den ene side trænger lys, 

 maa de ogsaa paa den anden side ha fugtighet) og fæstner bunden, 

 indtil denne blir saa hoi at blomsterplanter kan vandre ut paa den. 

 Likesom paa Sauovalen er det ogsaa i Danmark Microcoleus chto- 

 noplastes Thur. som er den toneangivende art. I mikroskope 

 kan man se hvorledes sandpartiklene er kittet aldeles fast til dens 

 slimskeder. 



Vi kommer dernæst til den rode zone. Denne viste sig at 

 være en yderst homogen Glyceria maritima- association. 

 Planten var helt overveiende steril og laa tæt trykket til underlaget 

 med talrike straaleformig utbredte utlopere, som var rot- 

 slaaende ved grunden. Isolerte G/yceri«-kolonister optraatte ogsaa 

 ute i den gulhvite zone, hvor de flere steds hadde sluttet sig 

 sammen til smaa «øer». Nogen av disse var 2 — 3 m.^ store. — 

 Paa denne vis kryper associationen stadig længer utover i sandet. 

 Den var ellers meget artsfattig; fortrinsvis i dens ytre partier 

 vokste faa, spredte Salicornia herbacea, desuten en og anden steril 

 liten Spergularia salina. Hvor Glyceria stod mindre tæt, optraatte 

 Suæda maritima i ganske stort individantal. 



Saa kommer vi til den g r o n n e zone. Overgangen til denne 

 formidledes ved en spredt optræden av Glaux maritima, Spergu- 

 laria marginata og Junciis Gerardi. Eftersom undergrunden tiltar 

 i torhet slutter disse sig mere sammen, og andre arter trær til. 

 Dermed er det næste trin i utviklingen git, nemlig en Glaux 

 maritima — Juncus Gerardi-a ssociation. Fra denne tok jeg 

 50 prover a Vio m.^; resultatet findes i tabellens rubrik I (tallene 

 er her multipliceret med 2). Man ser let hvordan Glyceria her 

 trær i bakgrunden og nye arter kommer til. — Ogsaa Carex incurva 

 bemerlvedes et sted i denne association. Eiendommelig er det 

 videre at saa mange av planterne er h a p a x a n t h e r: Salicornia, 

 Suæda, Juncus bufonius. Sagina maritima, desuten anfores jo 

 Spergularia salina som en — toaarig. Plantedækket var ikke videre 

 tæt; der var god plads mellem individene, og det er muligens 

 dette som er en medvirkende aarsak til at vi her træffer saa pas 

 mange hapaxanther. Desuten holder bundens store fugtighet og 

 ogsaa dens saltgehalt en lang række arter borte, saa konkur- 

 renceforholdene blir relativt lettere end i de andre (følgende) 

 associationer. — Planternes hoide oversteg ikke 5 cm., og det var 

 sjelden at træffe et blomsterbærende skudd av de fleraarige arter. 

 Dette skyldtes s a u e n e, som meget samvittighetsfuldt hadde 

 avbeitet stedet. 



Associationen gik gradvis over i en ny, en Plantago maritima 



