1916] PLANTEVEKSTEN PAA FROØENE OG NÆKLIGGENDE ØER 107 



underlagets sallholdighet, og at den optrær i en zone med saapas 

 meget salt i bunden at planten kan opta klor av denne. 



Sammen med Ramalina-artene forekom der ogsaa en hel del 

 andre laver som ikke netop er karakteristiske for strandklipperne, 

 men som er mere «ubiquistiske» av sig. Et par eksempler vil vise 

 dette. 



Paa en lodret, tildels indadskraanende fjeldside, som vendte mot 

 NØ. ut mot et trangt sund paa N o r d o, noterte jeg folgende arter: 



Cetraria aculenta III P armelia saxatilis III 



— chloropliijUa I — f. omphalo- 



— glaiica III des IV 

 Cladonia sp. basisskjæl II liamallna scopulorum f. ciispi- 

 Nephroma lævigatiim II data III 



Ochrolechia ericetorum III, i Sphaerophorus coralloides II 



store riindler. Sticta amplissima, juvenile 



eks. II 



Desuten Rhizocarpon geograpliicum og flere andre skorpelaver 

 paa nakne partier indimellem de ovrige. 



Paa en anden bergvæg, ikke langt fra foregaaende, vokste fol- 

 gende selskap: 



Dermatocarpon miniatiim II R(mmlina subfarinacea III 



Lecanora atra III Sticta amplissima, 4 — 5 svære 



Parmelia conspersa IV eks. 



Pannaria plumbea IV -- pulmonaria III 



Peltigera canina II — scrobiculata II 



— polydactijla II Racomitrium lanuginosum III 

 Phijscia Aqiiila V 



Like i nærheten vokste ogsaa Ramalina *ciispidata i mængde. 



Av de dSticta-mter som ovenfor er nævnt, \av S. amplissima åen 

 mest interessante. Den var paafaldende kraftig, med store, i tor 

 tilstand brungronne cephalodier, som er yderst karakteristiske for 

 denne art (de har til og med været opfattet som en egen art, 

 Demlriscocaulon adscripta (Nyl.) Hue^) hørende til Collema- 

 céerne, slik at man altsaa skulde ha saa at si 2 species paa «ett 

 bret») (cfr. fig. 9). Sticta amplissima er en atlantisk art som hos os 

 gaar op til Lofoten. Sommeren 1915 fandt jeg den ogsaa paa Sor- 

 l3uro, paa klipper. Denne forekomstmaate er ganske merkelig; ti 

 laven pleier ellers bare at holde sig til træstammer. — Ogsaa Pan- 

 naria plumbea er en kystform.-) 



I sprækker og klofter i strandklipperne, hvor der ved forvitring 

 hadde samlet sig litt jord, vokste der ogsaa en del hoiere planter 



^) cfr. Lyngk: De norske busk- og bladlaver. Bergens Museums 

 aarbok, 1910, nr. 9. P. IIG -117. 



-) Ifølge velvillig meddelelse fra Konservator Lvnc.e. 



