1916] PLANTE VEKSTKN PAA FHOØENE OG NÆRLIGGENDE ØEK 119 



Lofolen, samt Trænen i Helgeland, ikke har været glacieret under 

 den sidste istid, og videre at det samme vistnok har været tilfældet 

 med Froan. — Disse oer kunde da muligens, forsaavidt som de ikke 

 var dækket av havet, yde planteveksten et «overvintringssted». Vi 

 kommer paa denne maate naturlig til sporsmaalet om den 

 marine grænse. Havets stand under den sidste istid kj ender 

 vi ikke, derimot vet vi ialfald noget om niveauforandringene under 

 avsmeltningstiden. For at fjeldplanterne skulde kunne persistere 

 in loco fra istiden og til nu, maatte nodvendigvis deres voksepladser 

 ligge over den marine grænse. Denne er ikke kjendt for Froans 

 vedkommende, men jeg har for nævnt at den kan beregnes til ca. 

 40 m. ved hjælp av gradienten i retningen Trondhjem — Ørlandet,^) 

 hvilket igjen vil si at de nævnte oer dengang var dækket av havet 

 eller i holden repræsenterte nogen grunder. 



Enkelte partier av Froya og Hittra har muligens kunnet huse en 

 larvelig vegetation, bcslaaende av de mest haardfore arter, og deri 

 ligger altsaa en mulighet for en eventuel senere indvandring av 

 l'jeld])lanter til Sulen, Mausund og Froan. For de arktiske klima- 

 forhold vedvarte jo en god stund utover i avsmeltningstiden, og des- 

 uten repræsenterer Øvens Port la ndia -n i veau^) et stort tilbake^ 

 slag i kjoligere retning, som indtraf da strandlinjen ved Trondhjem 

 allerede var sunket fra ca. 195 m. til ca. 178 m.S) — Men hvis nu 

 Frouins theori er rigtig, hvorfor mangler da de 14 arter, som 

 fins i nabodistriktene, i ogruppen utenfor? La os f. eks. ta for os en 

 art som Betula nann, som i nutiden vokser paa Froya. Hvis 

 denne busk har holdt sig paa denne o siden istiden, hvordan skal 

 man saa forklare at den i aartusenernes lop ikke har magtet at 

 komme sig over til Mausund eller Sulen, som ligger saa at si like i 

 nærheten? At edafiske forhold her har spillet ind anser jeg for ude- 

 lukket; dertil er de to lokaliteter for like? Det samme ræsonnement 

 kan gjores gjældende overfor Alchemilla alpina, Bartschia, og endda 

 flere. At Sali.r lapponum, som var meget almindelig paa Froya, 

 kun er iagttat })aa en eneste flæk i Froan og ikke i Mausund eller 

 Sulen, er ogsaa vel værdt al lægge merke til. — Og hvis vi forlater 

 disse oer og tar for os andre likesaa pelagiske, som f. eks. Træ nen, 

 eller Rost, saa stoter vi der paa likesaa store, ja kanske s t o r r e 

 V a n s k e I i g h e t e r. Øen Sanna, den storste i Trænen, er over 300 

 m. hoi, og har som for nævnt, antageligvis været isfri under den sidste 

 nedisning. Den marine grænse ligger her i en hoide av ca. 60 — 65 

 m.^) Men baade Tofieldia horealis, Betula nana og Bartschia alpina 

 mangler derute, for at nævne nogen faa eks. — Dette tyder efter 

 min mening paa at f j e 1 d p 1 a n t e r n e ikke kan ha p e r- 



1) cfr. p. 22. 



^) ØYEN : Kvartærstiulier i Trondtijemsfeltet III, p. 297. 

 =*) Ibidem, p. 287. 



^) cfr. Hekstau: Bi(h-ag til N. Helgelands geologi, Norges Geol. Un- 

 (IcTs. Aarbok nr. 62. lf)12, p. 73. 



