1916] PLANTEVEKSTEN PAA FHOØENE OG N,EHLIGGHN1)E OEH 125 



Disse har alle det fællestræk at de er mere ulpræget k y s t b u n- 

 d e t; de fins ikke ved Kristianiaf jordens indre deler. De fleste av dem 

 har sin nordgrænse i egnene omkring Trondhjemsfjordens munding 

 (Ccrastium tetrandrum, Buniiim flexuosum. Primula acaiiUs og 

 Kuphrasin gracilis gaar kenger nord). — De ovrige ovenfor nævnte 

 indtar en mellemstilling eller viser anomalier i en eller flere retnin- 

 ger slik at man har litt vanskeligere for at placere dem. — Carex 

 binervis, der gaar saa langt nord som til Hittra, slutter sig i grunden 

 nærmere til Ilex (som har sin nordgrænse ved Kristiansund), i lik- 

 het med Polijqala depvessum, Galium saxatile og Airopsis præcox.^) 

 — Og tar vi for os former som f. eks. Quercus sessiliflora,Hi)pochoeris 

 radicata, Circæa lutetiana o. a., saa kan vi litt efter litt finde over- 

 ganger til vore hyperatlantiske planter som f. eks. Hyme- 

 nophijllum peltatum, Asplenum Adianthum nigrum, og særlig 

 t.rica cinerea, Scilla verna, Asplenum marinum, o. fl. 



Alle vore kystplanter kan placeres i en serie efter sine utbre - 

 delsesforhold. Ytterpunktene utgjores paa den ene side av den 

 «vesteuropæiske kystflora»2) q\\qj. Erica cinerea-floraen, hvis 

 omraade er mest begrænset, paa den anden side av Blechnum, 

 Narthecium o. a,; ja hvis vi vilde gaa endda længer, kunde vi 

 f. eks. foie til Ranunculus Flammula, som ingensteds fins i saa- 

 danne mængder som i kysttraktene, hvor den delvis er ren 

 karakterplante, men som ogsaa har en ret betydelig utbredelse i 

 landets kontinentalere egne. — Om 2 slike «poler» kan allesammen 

 grupperes. . 



Holmboe^) har vist at den klimatfaktor som først og fremst 

 bestemmer Ilex' s utbredelse i Norge, er vintertemperaturen; krist- 

 tornen later ikke til at trives i egne hvor denne gjennemsnitlig er 

 lavere end 0°. Erica cinerea-gruppen synes at være endda mere 

 omtaalelig.4) I det hele tat viser kystplanterne sig, hvis man efter 

 deres utbredelse drar slutninger i analogi med det princip som er 

 anvendt for de netop nævnte arter, at danne en f o 1 s o m h e t s- 

 skala, om end med temmelig snevre grænser. Der er desuten 

 flere ting som tyder paa at ogsaa det maritime klimas anden 

 eiendommelighet: den store fugtighet, spiller en rolle for 

 disse planters utbredelse, kanske ikke saa meget direkte (regn- 

 mængden) som indirekte gjennem den store luftfugtighet. Dette 

 fremgaar bl. a. av Graebner's^) undersøkeiser i Tysklands hede- 



1) cfr. oplvsningene om disse og de følgende arters utbredelsesfor- 

 hold i Blytt-Dahl: Huandbog i Norges Flora. Kristiania 190(;. 



2; cfr. Wille: The Flora o"f Norway and its Immigration. Annals of 

 the Missourie Bot. Garden. 1915. II, p. 69. 



3) Kristtornen i Norge Bergens Museums Aarbok 1913, nr. 7. 



*) cfr. Wille 1. c. p.' 69. 



'">) Die Heide Norddeutsehlands. Leipzig 1901, p. 117—144, cfr. specielt 

 p. 14-2. 



