132 ROLF NORDHAGEN [7 



dennes gunstige eksposition (der har foraarsakel en iremtrtedende 

 rigdom paa reliktlokalileter i det hele tat); desuten er vel klimatet 

 sammesteds saa maritimt, d: vinteren saa mild og fugtigheten 

 saa stor/) at det ogsaa svarer til de nævnte planters laav. 



Jeg vil i denne forbindelse minde om Cerasliuni tetrandrum, 

 som jo var meget almindelig paa de undersokte oer, men som ikke 

 er iagttat længer inde paa kysten. Den gaar nordover til Trænen 

 og til Rost i Lofoten, og synes at være en av den atlantiske floras 

 mest i n s VI 1 æ r e arter.-) 



Forinden jeg avslutter omtalen av de atlantiske arter vil jeg 

 gjore opmerksom paa en del eiendommelige forskjelligheter som 

 gjor sig gjældende med hensyn til deres forekomstmaate ute i den 

 undersokte skjærgaard. Mens nemlig Sagina subulata, Cerastium 

 tetrandrum, Sedum anglicum, Euphrasia grachis og Digitalis, for 

 at nævne de mest typiske eks., var almindelig utbredt over hele 

 ogruppen, bemerkedes Holcus molUs bare paa et eneste sted og 

 Jiolcus lanatus kun paa 2 steder. 



Og Triodia decumbens, Jiincus squarrosiis samt Erica tetralix 

 er ikke fundet i Froan, mens de hadde nogen faa stationer i 

 Mausund — Sulen avsniltet. Potamogeton polggonifolius, Luzula 

 maxinia, Narthecium ossifragum, Hypericiim pulchrum og Pedicu- 

 laris silvatica, som allesammen vokste paa Froya, tildels i mængde, 

 har jeg slet ikke kunnet opdage i skjærgaarden utenfor denne o, 

 tiltrods for at jeg har sokt ihærdig efter dem. — Hvorpaa beror saa 

 disse merkværdige variationer? 



At Hypericum pulchrum, Potamogeton polygonifolius og Pcdi- 

 cularis silvatica mangler, er i og for sig ikke saa forbausende. 

 Disse 3 befinder sig nemlig her nær sin nordgræ^nse i landet, og 

 alle planter som optrær i ytterkantene av sit egentlige utbredelses- 

 felt, maa jo fore en haard kamp for tilværelsen; bl. a. vil de her let 

 kunne utkonkurreres av andre mere haardfore og «plastiske» arter. 

 Vi har ogsaa ovenfor set at man naturlig ledes til den antagelse at 

 disse planter tidligere har hat en storre utbredelse, dengang 

 klimatet var mere gunstig for dem end nu. Det er derfor ikke heU 

 usandsynlig at de engang har vokset paa disse pelagiske oer. Men 

 der melder sig da straks det sporsmaal: hvordan kan saa Digitalis, 

 Sedum anglicum etc. klare at holde sig derute, mens de andre er 



^) Over denne (k'l av Fosenhalvøen ligger der et nedbørsniaximum 

 (som gaar op til 2000 mm. i det indre) cfr. Nedboriagttagelser i Norge. 

 Tillægshefte til aargang XVIII. 1912. 



2) cfr. NoHM.\N: Norges Arktiske Flora. II, p. 1G5. 



