AARSBERETNING FOR 1916 21 



Den zoologiske samling 



(Bestyrere: For jiattedyr og evertebrater dr. Hj. Broch, for i'ugler, fisk, 

 og evertebrater O. Nordgaakd\ 



Til p a 1 1 e d y r s a m 1 i n g e n er indkjøpt nogen fostre av 

 Phoca vitulina i forskjellige utviklingsstadier. Videre er indkjøpt 

 et par hjorter og hjortekranier, da det er onskelig at faa museets 

 hittil noget sparsomme samling av stykker til illustration av vor 

 tronderske hjortestamme utvidet. Museets hjortesamling har iaar 

 faat en anden, overordentlig interessant og værdifuld tilvekst; den 

 gir os grundlaget til en illustration av Nordmor — Hevne — Hitter- 

 hjorten som kan bli temmelig nær enestaaende i vort land. I et 

 brev til samlingsbestyreren 16. mårs 1916 uttaler hr. konsul H. F. 

 K 1 i n g e n b e r g: «Jeg har nogle hjortehorn fra min fars tid og 

 min jagttid, — om De tror at de er noget for videnskapsselskapct, 

 kan de gjerne efterlates til dette». Den store hornsamling, der 

 her er tale om, har ikke bare som jagttrofæer, men endnu mere 

 som grundlag for studiet av Nordmor — Hevne — Hitterhjorten i 

 fortid, nutid og fremtid overordentlig stor værdi og interesse, og 

 museets samlinger kunde neppe faa nogen mere kjærkommen til- 

 vekst end den, hr. konsul H. F. K 1 i n g e n b e r g her stiller os i 

 utsigt. En samling av gevirer fra et halvt aarhundrede eller mere, 

 alle utmerket montert og forsynet med notiser om sted og dato, er 

 en pryd for ethvert museum, allermest naar de, som her, illustre- 

 rer vort distrikts stamme av landets karakterform, Cervus elaphus 

 atlanticus. 



I anledning av denne storartede gave skal her tilknyttes et par 

 bemerkninger, som ytterligere vil belyse dens store interesse. — 

 Der har vænet megen tale og — særlig blandt utlændinger — klage 

 over hjortens degeneration paa Hitteren; en utlænding, den tyske 

 godseier Lewerk'husen, har endog talt om at opfriske blodet her- 

 ute ved at slippe ut mellemeuropæisk hjort. Den samme mand 

 har ogsaa tidligere sokt at «forbedre» en av vore hjortestammer, 

 den isolerte lille stamme paa Otter- og Gjooen i Namsen; her ind- 

 plantet han ungarsk hjort fra dyreparken i Greiz. Hans eksperi- 

 ment medforte, at stammen i nogen aar tok sig op; men efter de 

 allerseneste oplysninger skal degenerationen nu foregaa betydelig 

 livligere paa dette sted end tidligere, saa denne blandingsstammes 



