SEKRETERARENS ÅRSBERÄTTELSE 1910. 95 



förr, än granen invandrade, och fordom utan allt tvifvel spe- 

 lat en större roll i landets vegetation än nu. Intet af våra 

 löfträd har heller att uppvisa en så rik och egendomlig fauna 

 som just eken. Anmärkningsvärdt är särskildt den omstän- 

 digheten, att de gamla månghundraåriga ekarna hafva en 

 särskild djurvärld, som ej trifves i de unga eller medelålders 

 träden. Det är denna fauna, representerad bland andra af 

 ekoxen, eremitbaggen (Osmodervna ere^nita L.) och ekbocken 

 {Cerambyx cerdo L.), som i våra dagar hotas af fullständig 

 undergång. De gamla ekarna, som sträcka sina anor tillbaka 

 ända till vår medeltid, blifva såsom enstaka träd allt mer 

 och mer sällsynta och de ställen i vårt land, där de ännu 

 förekomma i större antal tillsammans så att man kan tala 

 om att gammalt ekbestånd äro ytterst få. Dessa uråldriga 

 ekar nedhuggas nu årligen i stort antal till bränsle och inga 

 andra komma i deras ställe, ty ekonomiskt sedt är det långt 

 förmånligare att af verka ekarna medan de ännu äro i sin 

 medelålder och fullt friska än att låta dem stå, till dess de 

 blifva gamla och skröpliga. 



En annan syn på saken har naturligtvis naturskyddsvän- 

 nen. För honom torde knappast någon naturskyddsfråga i 

 vårt land vara så trängande som den att i tid genom enskildt 

 eller offentligt initiativ rädda några af de få gamla ekbestånd, 

 som ännu finnas kvar och därmed äfven något af den säregna 

 och uråldriga växt- och djurvärld, som ännu vid vår histo- 

 rias begynnelse var utbredd öfver hela södra delen af vårt 

 land, men nu är undanträngd till några få platser och snart 

 blir alldeles utrotad. 



De nu anförda exemplen må vara tillräckliga för att visa 

 naturskyddsfrågans betydelse och innebörd. 



Med öppen blick för de plikter, som i detta fall åligga 

 oss såväl gent emot forntiden som emot våra efterkommande, 

 har sistlidne års riksdag antagit och Kungl. Maj:t under år 

 1909 utfärdat lag dels om naturminnesmärkens fredande dels 

 om nationalparker. 



Enligt dessa lagar har vetenskapsakademien från och med 

 detta års början erhållit viktiga uppgifter med afseende på 

 naturskyddets genomförande och vidmakthållande i Sverige. 

 Hvilken omfattning denna fråga kan komma att få, är omöj- 

 ligt att förutse, men sannolikt är, att naturskyddsfrågorna i 

 framtiden skola komma att kräfva mycket arbete och måhända 



