116 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



nämligen solens spektrum tillsammans med järnets på samma 

 plåt, så kunna våglängderna för det förras linier genom upp- 

 mätning i förhållande till metallens såsom fundamentallinier 

 erhållas med en absolut noggrannhet, som i allt väsentligt 

 svarar emot den noggrannhet, som tillkommer de Buisson- 

 Fabryska bestämningarna, hvarpå jämförelsen med Rowlands 

 värden ger de för dessa erforderliga korrektionerna. Med 

 tillhjälp af de sålunda beriktigade våglängderna för solens linier 

 kunna därpå samtliga till dessa hänförda mätningar i metal- 

 lernas spektra reduceras till det absoluta metersystemet. Denna 

 nybestämning af de till ett antal af omkring 450 uppgående 

 linier inom solspektret, som användts såsom fundamentallinier 

 för hela den på institutionen hittills genomförda serien af 

 undersökningar öfver metallernas spektra, har under året på- 

 börjats. För framställning af de för denna undersökning nödiga 

 spektrogrammen, har det visat sig nödvändigt att nyförsilfra 

 heliostatens spegel, hvilken för detta ändamål en tid befunnit 

 sig i de Steinheilska verkstäderna i Munchen, hvarifrån den 

 nyligen återkommit. Under instundande sommar torde de 

 nämnda fotogrammen med säkerhet kunna erhållas. 



Ett resultat af undersökningen öfver Uranspektret, som 

 kan förtjäna påpekas, är att af de omkring 2,000 linier, som 

 uppmätts mellan D och 1: 3500 ÅE, ingen enda med full 

 säkerhet kunnat återfinnas i det allmänna solspektret. Den 

 erfarenhet man förut gjort, att de till sitt kemiska ursprung 

 kända sollinierna till allra största delen härröra från metaller 

 af låg eller medelstor atomvikt, under det att metaller af 

 hög atomvikt i regeln endast ofullständigt eller alls icke äro 

 representerade bland sollinierna, vinner här en ny bekräf- 

 telse, då man erinrar sig att bland samtliga kemiska elemen- 

 ter Uran har den största atomvikten. I likhet med andra 

 metaller af samma kategori låter sig på grund häraf Uran ej 

 spektroskopiskt påvisas i solen, hvaraf likväl ej följer att i 

 dennas sammansättning Uran fullständigt skulle fattas, utan 

 endast att på grund af den höga atomvikten och däraf föl- 

 jande hög ångtäthet metallens ånga hufvudsakligen är loka- 

 liserad till de djupaste delarna af det absorberande lagret, 

 där genom den höga temperaturen dess strålnings- och ab- 

 sorptionsförmåga i allt väsentligt kompensera hvarandra. 



Instrumentsamlingen på institutionen har under året icke 

 undergått någon förändring. Däremot har samlingen af veten- 



