OM HVALARNES HÄRSTAMNING. 337 



ligare rudiment af lårben och till och med af skenben. Ytter- 

 öron saknas, som redan sagts, hos hvalarne men att deras 

 stamfäder haft dylika framgår däraf, att det ännu finnes rudi- 

 ment af 3 — 4 muskler, som tjänat till att röra dessa öron. 



På grund af dessa och andra skäl är det alldeles obestrid- 

 ligt, att hvalarne härstamma från fyrbenta, håriga, med ytter- 

 öron och hudkörtlar o. s. v. försedda däggdjur af migefär nor- 

 mal typ.^ Men sedan man kommit så långt, bli svårigheterna 

 dock ej utjämnade. Det torde likvisst förtjäna att genast 

 anmärkas, att hvalarne ej ha något gemensamt med någon- 

 dera af de båda andra grupper af däggdjur, som uteslutande 

 eller hufvudsakligen lefva i vatten nämligen sirendjuren och 

 själhundarne, fastän dylika funderingar också kommit till- 

 synes någon gång. Den likhet, som till det yttre förefinnes 

 mellan hvalar och sirendjur, beror blott på en viss parallell- 

 utveckling till följd af liknande uppehållsort och har ej någon 

 djupare betydelse. De båda djurgruppernas inre byggnad 

 är helt olika och åtskilliga nyare upptäckter tyda hän på ett 

 gemensamt ursprung för sirendjur och elefanter. Själhundarne 

 åter visa en grundväsentlig olikhet från hvalarne, som består 

 däri, att, då hos de senare svansen med dess fena är det hufvud- 

 sakliga rörelseorganet, under det att bakbenen försvunnit, 

 är hos själhundarne den förra mycket starkt reducerad, men 

 bakbenen ha utvecklats till verksamma simorgan. Någon 

 direkt öfvergång mellan dessa båda utvecklingstyper är otänk- 

 bar. Det är mer än sannolikt, att svansen redan var reducerad 

 hos själhundarnes stamfäder, innan de öfvergingo till lefnad 

 i vatten, ty att den skulle reduceras genom detta sistnämnda 

 lefnadssätt är ej antagligt, om man tager hänsyn till förhållan- 

 dena inom andra däggdjursgrupper af olika slag, som ha repre- 

 sentanter i vattnet.^ Däremot reduceras svansen regelbundet 

 hos gräfvande djur. Det är med anledning häraf ej otänk- 

 bart, att några ursprungliga rofdjur genom dylikt lefnadssätt 

 förlorat svansen och att sedan från dessa utvecklats å ena sidan 

 björnarne, å den andra själhundarne. Af de senare känner 

 man inga äldre rester än från miocen, och då voro de tämligen 

 lika de nutida. Däremot går hvalarnes historia tillbaka till 



^ Allt tal om hvalarnes direkta härstamning från reptilier t. ex. hafis- 

 ödlor är alltså fåvitskt. 



- Pungdjur {Chironectes), insektätare {Potamogale, Myogale m. fl.) rof- 

 djur [Lutra etc), gnagaro {Castor, Fiber m. fl.). 



