238 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



tertiärtidens början, eocentiden, och de senare årens paläon- 

 tologiska upptäckter ha bidragit att i hög grad belysa denna. 

 Man har nämhgen lyckats påträffa lämningar af åtskilliga 

 utdöda former, som på ett särdeles intressant sätt i väsentlig 

 mån utfylla luckan mellan de nutida starkt specialiserade 

 hvalarne och däggdjursklassens mera centrala typer. Full- 

 ständig är serien visserligen ännu ej, men man kan dock rätt 

 väl föreställa sig, h vilka vägar utvecklingen gått. 



Vid slutet af den mesozoiska tiden och under tertiärtidens 

 allra tidigaste skeden funnos en hel del små primitiva däggdjur, 

 hvilka voro så ursprungliga till sin byggnad, att från dem ut- 

 vecklade sig såväl å ena sidan hof djurens äldsta förfäder Con- 

 dylarthra, som äfven å den andra rof djurens stamformer Creo- 

 donta. De senare fortsatte att differentiera sig i olika rikt- 

 ningar och gåfvo upphof till de olika nutida rof djuren, men 

 tillika öfvergingo en del creodonter till att söka sin föda i 

 vattnet bland dess djurvärld. I samband härmed tillpassades 

 de till ett dylikt lefnadssätt och undergingo en del förändringar, 

 som stå i samband härmed. 



Om man betraktar ett kranium af en creodont t. ex. 8i- 

 nopa (fig. 1), som anträffats fossil i undre eocen i Nordamerika 

 samt i fluviomarina lager af eocen ålder i Egypten, så finner 

 man där i hvarje käkhalfva en tanduppsättning, som består 

 af 3 framtänder, 1 hörntand, 4 mellantänder och 3 äkta kind- 

 tänder. Till antalet är detta det tjrpiska hos de primitiva 

 däggdjuren. Mellantänderna äro trespetsade och de äkta 

 kindtänderna flerspetsade med tre rötter samt sinsemellan 

 tämligen likstora. ^ I öfrigt liknar kraniet rätt mycket ett 

 rof djurskranium t. ex. ett räf kranium. Såväl med af seende 

 på tänderna som kraniets byggnad af viker ju en dylik creo- 

 dont högst betydligt från de nutida hvalarne. 



Men åtskilliga upptäckter under senare åren ha i hög grad 

 bidragit till att jämna ut klyftan. År 1904beskref Prof. Fraas 

 från Mokattam vid Kairo ett djur, som han kallade Protoce- 

 tus atavus och som erhölls ur mellersta eocentidens understa 

 lager. Kraniet af detta djur (fig. 2) är synnerligen intressant. 

 Med af seende på hjärnskålsdelen och bakhufvudet står detta 

 kranium, som varit omkring 60 cm långt, ungefär på samma 



' Ur en sådan tanduppsättning framgår de nutida rofdjurens genom 

 differentiering af en roftand samt genom reduktion af vissa tänder i syn- 

 ner de bakre kindtänderna. 



