OM HVALARNES HÄRSTAMNING. 241 



kindtänder ha tre rötter och tre spetsar, som äro mer eller 

 mindre väl utvecklade. Tändernas förenkling har sålunda ej 

 hunnit så särdeles långt hos Protocetus och creodontursprunget 

 är tydligen påvisbart, men de äkta kindtänderna äro rätt hop- 

 skjutna bakåt och förete tecken till en börjande reduktion. Hals- 

 kotorna äro visserligen korta, men fria och antyda en kraftig 

 och rörlig hals. Den andra halskotan (epistropheus) har 

 ungefär samma form som hos creodonterna och rof djuren. 

 Bröstkotorna ha långa taggutskott och likna mera ett landt- 

 djurs^ än en hafsinvånares och 10 ref ben ha dubbel ledförbin- 

 delse. Af utomordentligt stort intresse är, att en kota an- 

 träffats, som af Fraas tolkats såsom en korskota (sacralkota) 

 och som genom sin byggnad antyder, att ett bäckenben varit 

 fäst vid den. Tyvärr finnes dock ej själfva bäckenet i behåll 

 liksom ej heller lemmarnes ben. Likaledes saknas svansen 

 men hela djurets längd från nosen till svansroten beräknas af 

 Fraas till ungefär 1,60 m. Till samma släkte räknar Fraas 

 äfven en annan, ursprungligen af Stromer beskrifven art 

 P. zitteli. Af denna sistnämnda träffades också en stenaf- 

 gjutning af näshålorna, som visade att denna form hade väl 

 utvecklade näsmusslor och alltså sannolikt ett godt luktorgan 

 såsom arf från de på land lef vande stamfäderna. Af samma 

 art har man äfven träffat svanskotor, så att man kunnat kon- 

 statera, att svansen var starkt byggd och fungerade som rörel- 

 seorgan. 



Protocetus har, för så vidt man kan döma af de hittills 

 kända resterna, visserligen blifvit ett vattendjur men i öfrigt 

 ej aflägsnat sig så särdeles långt från creodonttypen. Nästa 

 kända länk i kedjan är den af Andrews ett par år senare be- 

 skrif na Prozeuglodon atrox, som anträffades i lager liggande öfver 

 Protocetus. Skallen af Prozeuglodon (fig. 3) öfverensstämmer 

 rätt nära med Protocetus. Af betydelse är dock, att näsöpp- 

 ningen flyttats mera bakåt och att näsbenen i samband här- 

 med blifvit kortare, men de äro ännu relativt långa. Nack- 

 kammen är fortfarande väl utvecklad och okbågen rätt kraftig. 

 Pannbenen bilda ett bredt tak öfver ögonhålorna. Tandupp- 

 sättningen är däremot något förändrad. Bakom de mycket 

 hvassa, koniska trenne framtänderna och den något större 

 hörntanden sitta fyra mellantänder och möjligen blott två äkta 



^ Bl. a. genom den antikliniska anordningen. 



Vetenshapsahademiens Årsbok. 8. 1910. 16 



