OM HVALARNES HÄRSTAMNING. 245 



Iia hänförts en hel del arter, som namngifvits på grund af fynd 

 i olika länder. Närstående släkten ha också uppställts på 

 grund af något olika tandbeväpning eller afvikande skapnad 

 af ryggkotorna o. s. v. På grund af en del af dessa fynd vet 

 man, att skulderbladet hos Zeuglodo7i till sin allmänna form 

 helt och hållet öfverensstämde med hvalarnes. Öfverarm- 

 benet liknade mera motsvarande ben hos hvalarne än hos 

 något annat djur, men det hade ännu ej hunnit att förenklas 

 i så hög grad som hos nutida livalar och ledgången mot under- 

 armen var mera själf ständig än hos hvalarne, ehuru den blott 

 kunde tjäna till böjning och sträckning. Dessa afvikelser 

 från hvaltypen utgöra arf från creodonterna liksom ock till- 

 varon hos Zeuglodon af en stor och platt armbågsknöl. 



Från creodonterna till dessa urhvalar, ZeuglodontidcE, 

 ha de senare årens paleontologiska upptäckter gjort öfvergången 

 tydlig och klar. Därom torde numera full enighet råda. Där- 

 emot är det omtvistadt, huruvida det existerat ett fullt direkt 

 genetiskt samband mellan zeuglodonterna och de närmast i 

 tiden följande Squalodontiderna, hvilka också äro utdöda, 

 men som rälaias vara direkta stamformer för en del af nutidens 

 tandhvalar. De mest specialiserade zeuglodonterna voro 

 ganska stora djur, och då man vet, att det är en allmän regel, 

 att djurens storlek tilltager under utvecklingens fortgång, är 

 det ganska påtagligt, att dessa stora urhvalar utdogo redan 

 under eocentidens senare del utan att lämna några direkta af- 

 komlingar. Men deras utvecklingshistoria har här antydts, 

 emedan den ådagalägger så uppenbart, huru hvalartade djur 

 ha kunnat uppstå och uppstått ur primitiva rofdjur. 



Vid sidan af de egentliga zeuglodonterna fanns det emel- 

 lertid under eocentiden äfven andra små primitiva hvalartade 

 djur, hvilka sannolikt hade ett liknande ursprung. Från eocena 

 lager i Kaukasus har Lydekker på grund af fynd gjorda af 

 Hjalmar Sjögren beskrifvit en dylik liten primitiv tandhval, 

 som fått namnet Microzeuglodon caucasicus. Denna form 

 hade redan hunnit få trekantiga tänder med sågtandade fram- 

 och bakkanter. Men äfven de bakersta af dessa tänder voro 

 åtskilda af mellanrum, ej tätt hopträngda som hos Zeuglodon. 

 Tändernas antal hade dock ej ökats utöfver det ursprungliga. 

 Öfverarmen var rätt ursprunglig till sitt utseende (med stor 

 crista deltoidea) och hade två ledytor nedtill för underarms- 

 benen, dock så, att någon egentlig ledförbindelse ej kunde 



