250 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



första och sjunde paret vara större än de andra. Hos en 

 amerikansk form A^ioplonassa från Savannah i Georgia är det 

 också två af tandparen, som utbildats till betydligare storlek, 

 under det att de mellanliggande tänderna att döma efter alveo- 

 lernas ringa storlek redan hunnit bli rudimentära. Nästa 

 stadium träffas hos Mioziphius från Belgien, af h vilken Abel 

 kunnat undersöka ej mindre än lämningar af omkring 50 kra- 

 nier. Där är det främsta alveolparet större, och det bakre 

 paret har flyttats fram längre mot underkäkens spets än hos 

 de föregående. Alveolrännan mellan de båda tandparen är 

 tom och öppen och likaså ett stycke bakom det andra paret, 

 och först därbakom komma små alveoler för rudimentära 

 tänder. I den främsta alveolen finnes dessutom en särskild 

 anordning, som nära påminner om motsvarande förhållanden 

 hos det nutida släktet Berardius. 



Tänderna i öfverkäken reduceras småningom bort utan 

 att kvarlämna något förstoradt tandpar. Hos Mioziphius 

 funnos ännu 48 små tandalveoler i öfverkäken, hos Chonezi- 

 phius i öfre miocentiden ett mindre antal rudiment af dylika 

 och redan, innan miocentiden af slutats, hade det ännu kvar- 

 lefvande släktet Mesoplodon hunnit utbildas. 



Ytterligare tvenne andra formserier, som leda sin utveck- 

 ling från Squalodo7itider, ha af Abel påvisats. Den enas re- 

 presentanter äro nu alla utdöda och det kan därför vara nog 

 att erinra därom, att den leder till ett par grupper af oerhördt 

 långnäbbade delfiner. Eurhinodelphis hade t. ex. en nos, 

 som utgjorde ^/n af hela skallen. Det är i synnerhet den tand- 

 lösa mellankäken, som är så enormt förlängd, hvilket tyder på 

 någon säregenhet i lefnadsättet. Den andra af dessa sist- 

 nämnda serier börjar med en liten Squalodontid, Microsqua- 

 lodon, från norra Italiens miocenlager och öfvergår först till 

 Acrodelphis-ty-pen med endast fint naggade tänder. Tänderna 

 undergå sedan ytterligare en del omändringar hos den miocena 

 Delphinodon, som ännu visar svaga spår till dubbla tandrötter, 

 hvaremot tandkanternas sågtandning ersatts af några basala 

 emalj veck. Genom ännu en mellanform Cyrtodelphis kommer 

 man så till den i Amazonfloden i nutiden kvarlefvande Inia 

 med enkelrotade tänder, af hvilka de bakre ännu ha en basal 

 knöl på insidan, men ej de främre. Emaljen är längsveckad 

 hos alla Inia''s tänder. Den närstående Stenodelphis i La 

 Plata-floden uppgifves vanligen ha alla tänder lika med en 



