OM HVALARNES HÄRSTAMNING. 253 



med Squaloclon-tänder, därigenom att de äro hoptryckta 

 från sidorna och ha ett antal småspetsar mer eller mindre 

 tydligt utvecklade. Denna öfverensstämmelse blir desto mera 

 påtaglig, om man ihågkommer den stora reduktion af tänderna, 

 som ägt rum hos hvithvalen, i det att tandkronorna hålla på 

 att öfvergå till rudimentära organ. De äro nämligen helt 

 små, vanligen högst omkring 2 till 3 m. m. breda men ej 

 ens dubbelt så långa. Denna krona sitter som en vårta 

 på den starkt förtjockade roten, som alltjämt tillväxer och 

 framsk jutes samt inom kort, sedan den lilla kronan bortnötts, 

 ensam bildar den fungerande tanden hos den vuxna hvithvalen . 

 Häraf framgår, att det ej är förbundet med några svårigheter 

 att härleda en tanduppsättning sådan som hvithvalens direkt 

 från en Squalodontids blott genom att antaga den förra som 

 en produkt af en alltjämt fortgående reduktion af den senare. 

 Flera karaktärer hos hvithvalen såsom de fria hajskotorna, 

 saknaden af ryggfena, bröstfenornas korta och breda skapnad 

 o. s. v. tyder på en mera primitiv form, hvars direkta härled- 

 ning från någon af miocentidens hvalformer ej synes innebära 

 någon ologisk ansträngning af materialets beviskraft. 



Bland de nu lef vande delfindjuren intager äfven tumlaren 

 och dess närmaste släktingar en ganska ursprunglig ställning, 

 såsom framgår däraf, att hjässbenen ännu äro något synliga 

 midt på kraniet, och tillika af tändernas hoptryckta form och 

 tillvaron af rester af ett hudpansar. För några få år sedan 

 hade Abel tillfälle att vid bearbetningen af ett fynd, som 

 gjorts af Andrussow i lager från mellersta miocentiden på 

 halfön Taman (Svarta hafvet), ådagalägga, att tumlaretypen 

 sträcker sig tillbaka ända till omnämnda skede af tertiärtiden. 

 De ifrågavarande fynden tillhörde nämligen ett släkte, som 

 af Abel kallades Paloeophoccena och som nära ansluter sig till 

 nutidens Neophocoena och Phoccena, ehuru det, som ju var 

 att vänta, företer en något ålderdomligare prägel. Hjässbenen 

 äro t. ex. mera synliga på kraniets öf versida och äfven mindre 

 öfvertäckta af fjällbenen j)å sidorna o. s. v. Äfven var Palceo- 

 pJioccena såsom anstår en ursprungligare form mindre och hade 

 en kroppslängd af blott en meter. ^ Några äldre fynd än dessa, 



^ En annan ungefär lika liten »urtunilare» Protophoccena minima har 

 beskrifvits af Abel från öfre miocenlagren vid Antvverpen på främre delen 

 af ett kranium. Från öfre miocen i kraniet beskref Joh. Muller rester af 

 en med hudpansar försedd tumlarelik form Delphinopsis freyeri, som också 

 måhända hör till denna serie. 



