262 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



iakttagelse, så måste totala antalet kometer, som inkomma i 

 vårt solsystem, vara exorbitant stort. Det är ej ovanligt, att 

 numera 5 till 8 kometer upptäckas under året. 



Under tiden 1500 — 1800 voro enligt Newcomb 79 kome- 

 ter synliga för blotta ögat. Under första hälften af 1800-talet 

 observerades 9 och efter 1850 hafva vi haft 17, bland h vilka 

 Donatis komet af 1858, 1881 års komet, 1882 års komet samt 

 den i början af år 1910 synliga Innes' komet varit ovanligt 

 storartade. I augusti 1881 voro under en kortare tid två 

 kometer synliga för blotta ögat samtidigt och helt nära h var- 

 andra på himlahvalfvet. 1843 och 1882 års kometer voro 

 synliga för blotta ögat vid fullt solsken. 



Den tid, under hvilken kometerna förblifva synliga, vari- 

 erar ganska mycket. 1811 års komet observerades 17 måna- 

 der, 1889 års komet kunde följas mer än två år och 1905 års 

 komet 3 V-' år. När en komet icke upptäckes förr än den är 

 nära att återvända från solen, kan den stundom icke följas 

 mer än några få veckor eller dagar. 



Så länge man ännu icke kände kometernas verkliga rörel- 

 seförhållanden, utan den gängse föreställningen var, att de 

 kommo i rätliniga banor genom rymden, hvilken åsikt exem- 

 pelvis hyllades af Kepler, kunde det ej heller vara tal om 

 någon systematisk kunskap beträffande dessa himmelskrop- 

 par. Det är interessant, att Hevélius (1611 — 1687) skall 

 hafva varit den förste, som framkastade antagandet, att de 

 rörde sig i paraboliska banor samt att hans lärjunge Dörfel 

 bevisade detta vara fallet med 1681 års komet. Den första 

 noggranna bestämning af en kometbana var emellertid Hal- 

 ley:s af den efter honom benämnda kometen, hvilken han 

 visade hafva en långsträckt elliptisk bana med 76 års om- 

 loppstid och livars återkomst han riktigt förutsade till år 

 1759. Det var alltså den första konstaterade »periodiska 

 kometen». Af 350 beräknade kometbanor äro 275 paraboliska, 

 något mer än ett tiotal hyperbohska samt resten elliptiska. 

 Då det emellertid kunnat påvisas, att flere elliptiska kome- 

 rer blifvit genom planeternas inverkan infångade i solsyste- 

 met — sålunda ligga af de i flere apparitioner observerade 

 kometernas aphelier 16 i närheten af Jupitersbanan, 1 i när- 

 heten af Saturnusbanan, 1 i närheten af Uranusbanan och 3 

 i närheten af Neptunusbanan — så tillhöra kometerna ej i 

 egentlig mening solsystemet, utan äro att betrakta såsom 



