NYARE IAKTTAGELSER ÖFVER KOMETER. 267 



erfor sä mycket som en sekunds ändring och borde hafva 

 ändrat sig med flera sekunder, därest kometmassan uppgått 

 till så mycket som i-öTMTfrTr ^^ jordens massa. Brook's komet 

 1889 V passerade i maj 1886 mellan Jupiter och dess första 

 måne, utan att någon af satelliterna i sin bana rubbades, 

 medan däremot kometens egen bana förvandlades från en 

 ellips af 30 års period till en af mindre än 7 års period. F. n. 

 antages därföre, att äfven de största kometers massa under- 

 stiger t-oöVttf ^f jordmassan, ett belopp, motsvarande ett järn- 

 klot af 250 km. diameter. Till följd häraf är kometernas 

 täthet troligen mindre än (joVö ai luftens vid jordytan. De 

 bästa luftpumpar kunna möjligen nå en sådan rarifikation. 

 Kometerna äro därföre ock nästan fullständigt transparenta. 

 Mångfaldiga st järnbetäckningar genom kometer hafva obser- 

 verats, hvarvid stjärnorna, ej i ringaste mån fördunklats, en- 

 ligt uppgift snarare stundom intensifierats. Septemberkometen 

 1882, hvilken var den mest storartade af 1800-talets kometer, 

 passerade öfver solskifvan och Elkin och Finlay vid Cape- 

 observatoriet kunde vid detta tillfälle följa kometen ända till 

 solranden, men då den kom framför solskifvan blef den totalt 

 osynlig. I denna komets spektrum trodde sig Copeland och 

 LoHSE utom natriumlinjen äfven hafva iakttagit vissa järn- 

 linjer. 



YouNG antager, att kometerna hufvudsakligen bestå af 

 tunt fördelade små materiella kroppar, livar och en omgifven 

 af gasformig materie, som hufvudsakligen består af kolföre- 

 ningar såsom kolväten och cyan, hvarjämte äfven metalliska 

 ämnen i ringare mängd förefinnas. Det är dock ej otänkbart, 

 att dessa gashöljen vid tillnärmandet till solen expandera till 

 den grad, att de utfylla hela kometens volym. 



Huru kometens ljusutveckling uppstår är ovisst. Young 

 anmärker, att antagandet af ljusutveckling på grund af kol- 

 lisioner partiklarna emellan faller på den omständigheten, att 

 de relativa hastigheterna inom kometen måste vara jämfö- 

 relsevis små, då deras samfällda massa och attraktion är så 

 liten. 



Mera sannolikhet synes det hafva för sig. att vid meteo- 

 rernas rörelse inom kometen någon om ock ringa värmeut- 

 veckling uppstår såsom vid ett meteorfall inom atmosfären. 

 En direkt uppvärmning till glödtillstånd genom solstrålningen 

 håller Dunér för oantaglig, så länge kometen befinner sig på 



