NYARE IAKTTAGELSER ÖFVER KOMETER. 271 



Kometens kontinuerliga spektrum är svagt. Den 30 januari 

 är D-linjen försvunnen, men ljusningen i det röda ännu syn- 

 lig. Svansens spektrum är kontinuerligt fram till dubletten 

 XX 467,8 — 473,7 i violett. Åt den brytbarare sidan om denna 

 grupp förmärkes intet band, men väl cyanogenbandet X 388 

 {x[i, dock troligen blott i koman. Svansen utgöres därföre till 

 största delen af visuellt ljus. Då det samma är afbrutet vid 

 X 467,8, antages, att ljuset härrör af fluorescerande natrium- 

 ångor, hvilken gas enligt Wiedemann m. fl. har sina princi- 

 palband i grönt mellan X 460, o och X 540, o (Lick Observatory 

 Bulletin n:o 174). 



Undantag från of van beskrifna spektraltyper, gällande 

 för kometer i allmänhet, utgöres af BRORSE]sr's komet 1868, 

 observerad af Huggins, komet 1877 III, observerad af Cope- 

 LAND och HoLMEs' komet 1892, observerad af Keeler. Märk- 

 värdigast af dessa var Holmes' komet, hvilken af alla nyare 

 kometer hade största volym, men saknade kärna och svans. 

 Den samma företedde blott ett kontinuerligt spektrum från 

 D till midten mellan G och F, enligt Campbell af »unik 

 karaktär», med en kondensation i grönt vid X 515. Dessa afvi- 

 kande förhållanden hafva lagts till grund för ett antagande, 

 att denna företeelse icke ens varit någon verklig komet, utan 

 produkten af någon celest kollision. År 1899 kunde intet 

 spår af detta objekt vidare upptäckas. 



Under det att sålunda flere kometer bestå blott af kärna 

 {nucleus) och hölje {koma) — och detta är ofta fallet med de sva- 

 gare teloskopiska kometerna — är dock det mest karakteristiska 

 för kometerna den från de samma i riktning från solen utstrå- 

 lande ljuskvast, som fått namn af kometsvans. Dessa utström- 

 ningar från kometkomans kärna nå icke sällan en exorbitant 

 längd, hvarom nedanstående förteckning gifver en föreställning: 



