272 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1!)10. 



Innes' komet hade en svans af minst 18°, motsvarande 

 minst 5,000,000 mil. 



Näst DoNATi's komet 1858 var måhända 1861 års stora 

 komet den mest anmärkningsvärda af 1800-talets stora kome- 

 ter. Den företedde i den ljusa skymningen i juni utseendet 

 af en guldgul planetarisk skifva höljd i tät dimma. Webb 

 säger om densamma, att »det var som ett antal fina moln. 

 sväf vande kring en fullmåne i miniatyr». Den sträckte sig, 

 sedan kärnan redan gått ned, ännu öfver zenit och säges hafva 

 haft en längd af ända till 118°. Hind påvisade sannolikhe- 

 ten af, att jorden tidigt på dagen den 30 juni 1861 passerade 

 genom kometsvansen på en distans, som uppskattades till Va af 

 dess längd från kärnan. Hind bemärker, att på aftonen den 

 30 juni en märkvärdig fosforescens eller belysning af himme- 

 len ägde rum, hvilken han då tillskref ett norrsken. Samma 

 sken förmärktes äfven af andra personer. Lowe uppgifver, 

 att himmelsgrunden hade en gulaktig norrskensartad glans 

 samt att solen gaf blott föga ljus. 



Den berömde astrofysikern H. C. Vogel förliknade komet- 

 svansarna med en art af ångpelare, som uppstiger från kometen 

 såsom rök från en eldstad. Det lider numera knappt något 

 tvifvel, att denna utströmning är af eruptiv resp. explosiv 

 karaktär. Att utströmningen på sådant sätt emanerar från 

 kometcentrum till följd af expansionskrafter är af tvenne 

 skäl antagligt. För det första visar det sig ej sällan, att 

 kometsvansen har en pendlande rörelse i förhållande till den 

 förlängda radien i banan, h vilket naturligt måste återföras 

 till roterande rörelser {lihrationsrörelser) hos kometkärnan. Vi- 

 dare utsänder samma komet ofta flere ejektioner, h vilka redan 

 invid koman kunna bilda betydande vinklar med hvarandra, 

 motsvarande olika eruptionsriktningar. Fullständigt öfver- 

 raskande är detta enligt den teckning som Chéseaux utfört 

 af 1744 års komet, ^ hvilken företedde sex separerade svansar, 

 af hvilka de yttersta divergera ej mindre är 70°. En troligen 

 mera naturtrogen teckning af en samma slags kometsvans 

 är den som utförts af G. Williams- beträffande ofvannämnda 

 1861 års stora komet. Teckningen framställer kometsvansen 

 såsom ett knippe af strålar af åtminstone 80° vinkel. Strå- 

 larna beskrifvas af Webb såsom rätliniga, utan den kurvatur, 



^ G. T. Chambers, The story of the Comets, Oxford 1909, pag. 128. 

 ' Ihidem, pag. 141. 



