278 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



Kometen inträffade i perihelium den 26 dec. 



Kometens utveckling kan indelas i trenne stadier, hvilka 

 kunna inordnas under september, oktober och november 

 månader. Afståndet från jorden har under denna tid under- 

 gått blott jämförelsevis obetydliga ändringar, så att vi kunna 

 bedöma kometens utveckling efter fotogrammen i det hela 

 utan att behöfva göra afseende på förändringarna af jordens 

 afstånd till kometen. Det är således egentligen afståndet 

 till solen, som ger sig uttryck i kometens växlingar. Detta 

 afstånd uppgick i början af september till 2 jordbaneradier, 

 varierar i oktober från 1,6 till 1,4 och under november från 

 1,4 till 1,1. Kometen nådde perihelium på ett afstånd af 

 0,9 först den 26 december, men var då ej mera tillgänglig 

 för observationer från nordliga observatorier. September- 

 perioden omfattar kometens utveckling från embryonalt sta- 

 dium och den karakteriseras under denna tid af en strimmig 

 vidvinkelemanation, troligen af envelopptyp, omväxlande med 

 en mera förträngd radiation i mj^cket samlad strålning. Under 

 oktober vidtaga de mest karakteristiska och regulära strål- 

 ningsfenomenen. Kometen företer under en tid den tydli- 

 gaste enveloppstrålning med utveckling af flera strimmsystem 

 af skenbarligen paraboloidisk form (>>flere svansar»); på större 

 afstånd från kärnan uppstå distorsionsformer, strålningsaf- 

 brott och töckenartad afslutning. Under novemberperioden 

 blir afsöndringen från kärnan all häftigare, envelopperna för- 

 svinna eller förminskas till otydlighet och radiationen blir af 

 den stripiga formen, stundom virad, i aflägsnare delar af 

 svansen transformerad till molnartade strimmor. Koman blir 

 allt mera otydlig och saknar tydlig struktur, under det att 

 kometsvansens längd och utbredning väsentligen ökas. För 

 dessa förhållandens tydning är det viktigt att för tanken 

 fasthålla, att de incadescenta delarna af kometen icke äro de 

 enda som tillkomma densamma, utan att uppenbarligen af- 

 svalnade produkter af den eruptiva materien måste komma 

 att omgifva såväl kometens hufvud som ock måhända till någon 

 viss del äfven dess svans i form af en jämförelsevis mörk och 

 transparent atmosfärisk envelopp till obekant utsträckning 

 och hvars förmåga af reflektion i dess yttre partier troligen 

 är försv^innande. Detta är i öfverensstämmelse med J. Her- 

 SCHELS ofvannämnda antagande för förklaring af komans 

 enorma minskning i omfång vid kometens tillnärmande till 



