282 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



yttre enveloppen, från hvilken de förra kortare 

 strålarna utgå, är till dimensionerna myket redu- 

 cerad knappt märkbar. 



N:o 1355. Nov. 15. Kärnan är distinkt, hastigt aftonad, långsträckt i 



gt 2™ 45^. form af en nymåne. Strålningen är mycket för- 

 grenad. Nära kärnan är den ena strålen rätlinig, 

 den andra böjd. 



Eruptionen har afvikit i förhållande till huf- 

 vudsvansens riktning, förmodligen till följd af nå- 

 gon rotatorisk förryckning vid kärnan och i den 

 numera knappt synliga enveloppen, som åt sol- 

 sidan enligt antagandet skärmar kometen. Man 

 har till följd häraf att vänta sig en deformation 

 eller delvis förstöring af denna skärm och till följd 

 däraf irregulära utbrott (dylika äro redan å denna 

 plåt förhanden i form af en stråle i 90° vinkel 

 från svansens hufvudriktning) samt brytningar i 

 svansens linje (här redan förhanden). Vi finna 

 dylika oregel bundenlieter å J. H. Metcalf's foto- 

 grafier (A. N. 4316) af nov. 17 och nov. 15 Ut 6m 

 Gr. m. t., där kometsvansen synes virad såsom ett 

 tågvirke. Man jämföre äfven fotogrammen från 

 samma tid å Lick Observatoriet (Lick Observatory 

 Bulletin N:o 161, fotografierna af nov. 16, 18, 27). 

 Den 20 nov. är enligt samma källa kometsvansen 

 nära rätlinig samt utgör en jämntjock bred stråle. 

 De 10 dec. är kometen, ehuru den ännu ej nått 

 perihelium till IjusstjTka och längd betydligt redu- 

 cerad äfven i af seende på dess dimensioner i öfrigt. 

 Afståndet från solen utgjorde då 1,0 och afståndet 

 till jorden 1,8 jordbaneradier. 



De af Daniel's komet 1907 d. å Lick Observa- 

 toriet tagna fotografierna (Lick Observatory Bulle- 

 tin N:o 126) förete ganska stor likhet med MoRE- 

 house's komet imder dess senare skede. 

 Man jämföre följande beskrifningar af kometen : W. Winkler, Astr. 



Nachr. N:© 4280; H. Thiele, E. Hartwig, E. C. Pickering, Astr. Nachr. 



N:o 4277. 



Det af ofvanstående framgående hufvudfenomenet af ko- 

 metens utveckling består sålunda i en mot solen riktad erup- 

 tion från kometkärnan, hvilken i regel består i en kontinuerlig 

 ström, dock stundom underkastad variationer i intensitet samt 

 (i svansens fortsättning) äfven direkta afbrott. Enligt anta- 

 gandet omgifves kometen af en gasformig envelopp, hvilken 

 har den för gaser gällande benägenheten att omsluta kärnan 

 såsom en atmosfär eller för att så säga gashud. Densamma 

 utgör en begränsning utefter linjer för minsta motståndet för 



