NYARE IAKTTAGELSER ÖFVER KOMETER. 283 



de eruptiva partiklarna, hvilka härigenom af böjas bakåt och 

 inom trakten för kometkärnans skugga finna utlopp i rymden. 

 Under eruptionens inverkan afnötas af enveloppen småningom 

 de bakre partierna, så att en sköldformig skärm (apex) kvar- 

 står framför komethufvudet. Under tilltagande tryck af erup- 

 tionen gifver denna skärm vika och vidgas, hvarefter vid- 

 vinkelemanation vidtager, och drager sig, då eruptionstrycket 

 minskas, åter tätare tillsammans kring ejektionsgebietet, hvar- 

 efter emanationen börjar försiggå inom en mindre vinkel eller 

 äfven rent af i ett parallellknippe af strålar från kometens 

 antiapex. Dessa båda strålningsformer aflösa hvarandra perio- 

 diskt, tills omsider ett limestillstånd inträder, karakteriseradt så- 

 som den sistnämnda ejektionsformen. Detta stabila tillstånd får 

 tillskrifvas en allt mer konsoliderad konsistens hos enveloppen. 



Att eruptionen hufvudsakligen äger rum i riktning mot 

 solen förklaras utan svårighet genom antagandet af vakuoler 

 af långsträckt (ej sfärisk) form och att de samma likasom 

 kometen i dess helhet befinna sig i librationstillstånd med 

 af seende på solen, såsom månen till jorden, samt att erup- 

 tionerna uppstå å deras belysta och värmebestrålande sidor. 

 I den från solen bortvända regionen af kometen (antiapex) 

 inträder endast i oväsentlig grad förgasning, emedan den 

 befinner sig i kärnans skugga, hvarjämte det är antagligt, att 

 den en gång påbörjade ejektionen i denna riktning håller 

 utloppet fritt från tillopp af gaser eller motstånd i öfrigt. 



Alla dessa olika stadier af utveckling voro tid efter annan 

 förhanden hos Morehouse's komet. Hos andra kometer är 

 understundom blott en utvecklingsform den förhärskande, så 

 t. ex. hos Perrine's komet (Lick Observatory Bulletin n:o 42) 

 m. fl. (se ofvan), hvilkas emanation nästan ständigt var en- 

 strålig och med smal bas lämnade kometens antiapex. 



Den sålunda i flera afseenden betydelsefulla Morehou- 

 SE'ska kometen 1908 c har äfven med afseende på emana- 

 tionens hastighet på olika afstånd från kärnan kunnat med 

 framgång studeras. Den omständigheten, att kometen näm- 

 ligen ständigt företedde knutpunkter, töckenbildningar, för- 

 greningspunkter m. m., möjliggjorde i ett stort antal fall be- 

 stämning af hastigheten hos dessa bildningar. Sålunda har 

 M. Wolf af fotografier tagna å observatoriet Köningstuhl — 

 Heidelberg okt. 2, 15, 16, 21, 27, 29, nov. 10, 11, 16 härledt 

 hastigheterna för ett stort antal punkter tillhörande komet- 



