BIOGRAFIER. — CARL GUSTAF STYFFE. 299 



slaget.^ Styffe hade emellertid från olika håll fått de vack- 

 raste erkännanden för sin utomordentliga forskningsförmåga 

 och arbetsamhet och man framhöll icke minst hans prisvärda 

 hjälpsamhet mot alla forskare. Utan tvifvel var kanslerns 

 val det för universitetsbiblioteket bästa men Styffes biblio- 

 teksmeriter voro onekligen icke stora; han hade sedan 1847 

 biträdt vid vården af riksarkivets bibliotek, som visserligen 

 den tiden var mera omfattande än nu, då till riksarkivet allt 

 svenskt tryck skulle lämnas. I allmän lärdom åter och i lit- 

 terära förtjänster stod han gifvetvis långt framför sina med- 

 sökande, och den metodiska olikheten i behandlingen af ett 

 arkiv och ett bibliotek hade den tiden ej framträdt så skarpt 

 som i våra dagar. Man anförde som ett hufvudskäl för hans 

 utnämning, att Uppsala stora handskriftssamling behöfde ord- 

 nas, men detta var i och för sig visserligen icke någon egent- 

 lig eller hufvudsaklig bibliotekssjmpunkt. 



I Uppsala stannade Styffe till 1882 efter att redan 1864 

 ha befordrats till universitetsbibliotekarie. Vi ha om hans 

 verksamhet för universitetsbiblioteket vändt oss till hans efter- 

 trädare, och denne har välvilligt ställt till vårt förfogande 

 några betraktelser, livilka vi i det följande hufvudsakligen 

 skola begagna. 



Man måste för att rättvist bedöma Styffes verksamhet 

 som bibliotekarie erinra sig de svårigheter, under hvilka han 

 arbetade. Sådana beredde först och främst lokalerna. Under 

 större delen af hans ämbetstid kunde endast några små rum 

 på södra gafveln uppvärmas; de stora salarna voro under 

 större delen af året utkylda. Först 1877, fem år före hans 

 afgång, inleddes värmeledning, och äfven därefter fortforo 

 bottenvåningens två halfvor att åtskiljas af en oeldad vesti- 

 bul. Utrymmet var därjämte sedan lång tid tillbaka otill- 

 räckligt och Styffes upprepade försök att afhjälpa detta miss- 

 förhållande misslyckades helt och hållet. Trängseln inom de 



' § 29 lydde: »Vid öfverläggning, omröstning och uppfattande af be- 

 slut, med hvad mera till laga rättegång hörer, .ställe consistorium majus 

 sig till efterrättelse hvad allmän lag och dithörando förordningar i thy fall 

 stadga», och § 79: »Det förslag, consistorimn härefter upprätta bör, skall 

 genom sammanräkning af de serskilda förslagsrösterna bestämmas, och dera 

 uppföras hvar och en i det rum, hvartill han flera än hälften af de afgifna 

 rösterna erhållit. För bestämmande af röstöfvervigten till andra eller tredje 

 förslagsrummet, må röster, som sökande till högre rum undfått, samman- 

 räknas med dem, han till det lägre vunnit. Blifver ordningen ändå obe- 

 stämd, roste consistorium om hvarje rum serskildt mellan de tre, hvilka 

 flesta rösterna tillfallit.» 



