300 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



olika bokafdelningarna var också vid hans afgång oerhörd 

 och att vidmakthålla någon verklig ordning var icke längre 

 möjligt. 



En annan svårighet beredde personalen. Hans ordinarie 

 medhjälpare voro alla rätt gamla. En var tio år, en fyra år 

 äldre än han själf, en tredje endast ett år yngre och någon 

 omsättning skedde icke förrän under hans sista år. Ingen af 

 de ordinarie biträdena var någon modernt skolad biblioteks- 

 man, ingen utmärkte sig heller genom allmän lärdom, och 

 deras verksamhet var hufvudsakligen riktad på utlåningen. 

 Det är lätt för dem, som ha någon erfarenhet på motsvarande 

 områden, att inse, hvilken hämsko, som härigenom lades på 

 Styffes verksamhet som chef. Ville han ha någon förändring 

 genomförd, fick han gemenligen själf lägga hand vid verket, 

 och detta gällde äfven så enkla saker som omflyttningar inom 

 bokförrådet för beredande af bättre utrymme. Ofta nog var 

 han för uppgifter, som lågo utanför utlåningen, hänvisad till 

 de extra ordinarie amanuensernas hjälp och i valet af dylika 

 visade han ej sällan god blick. 



Själf var han mera danad till forskare än till ämbetsman 

 och han lärer icke ha ägt förmågan att rätt fördela arbetet 

 mellan biträdena, att öfvervaka deras verksamhet och att 

 sammanhålla det hela; en livar fick tämligen sköta sig själf. 

 Icke heller torde han fäst tillräcklig vikt vid det verkliga 

 behofvet att bringa ordning i bokmassorna eller lyckades han 

 uppgöra och genomföra något system för grupperingen, men 

 svårigheterna härför voro på hans tid, såsom vi redan sett, 

 stora, kanske oöfvervinnehga. 



Å andra sidan ägde han flera förutsättningar för att blifva 

 en god bibliotekarie, den utomordentliga arbetsförmågan och 

 plikttroheten, den stora beläsenheten och det vetenskapliga 

 intresset. Han vakade noga öfver att de böcker, som för det 

 dåvarande ringa anslaget kunde inköpas, blefvo af förstklassig 

 art. Det var en själffallen sak, att förvärfven på den histo- 

 riska af delningen och på andra, som stodo denna nära, gjordes 

 med fin urskiljning, men hans intresse för historien kom 

 honom ingalunda att åsidosätta andra vetenskapers berät- 

 tigade kraf. Intresserade representanter för desamma funno 

 alltid hos honom ett villigt öra; de botaniska och zoologiska 

 afdelningarnas förökande på hans tid buro också vittne därom. 

 I allmänhet sökte han noga följa med tidskriftslitteraturen 



