BIOGRAFIER. — CARL GUSTAF STYFFE. 301 



för att bilda sig ett säkert omdöme om värdet af utkom- 

 mande arbeten. 



Själf kände han väl till sitt biblioteks skatter; hans stora 

 beläsenhet och ett nästan fenomenalt minne satte honom i 

 stånd att på de mest skilda områden stå till hands med lit- 

 terärhistoriska upplysningar, vare sig det gällde muntliga eller 

 skriftliga framställningar. Hans från riksarkivet kända hjälp- 

 samhet förnekade sig icke heller i Uppsala och äfven när det 

 gällde rätt omfattande frågor, underkastade han sig både 

 besvärliga och tidsödande undersökningar. Verkliga forskare, 

 särskildt på det historiska området, kom han gärna med väl- 

 vilja till mötes, låt vara att, om han en gång fattat mindre 

 god tanke om en person, han hade svårt att komma däri- 

 från. Och han tvekade aldrig att för en forskares räkning offra 

 sin tid och sin person för att göra biblioteket tillgängligt på 

 tider, då det annars var stängdt. Själf tillbragte han där sin 

 mesta tid, så länge dagsljuset tillät, och när han på somrarne läm- 

 nade Uppsala, brukade han af egna medel anslå ett par hundra 

 kronor åt någon extra ordinarie för att hålla verket i gång. 



Styffes bestående förtjänst om universitetsbiblioteket låg 

 emellertid däri, att han bragte ordning i dess betydande från 

 många skilda håll och under loppet af halftannat århundrade 

 sammanbragta handskriftssamling, som vid hans tillträde till 

 chefsplatsen snart sagdt befann sig i ett verkligt kaos. Endast 

 den, som sett, huru det såg ut före hans tid, kan bilda sig 

 en föreställning om, hvilket ihärdigt och planmässigt arbete 

 som krafts för att göra sig till herre öfver dessa oordnade 

 massor. De flesta skulle ryggat tillbaka för uppgiften såsom 

 öfverstigande en mans krafter, och hans föregångare alltsedan 

 Benzelii dagar hade gjort så. Men Styffe grep oförskräckt 

 verket an och förde det till stor del till ett lyckligt slut, 

 ehuru han därvid just icke hade att påräkna någon annan 

 arbetskraft än sin egen. Han skulle ej heller kunnat lösa 

 den svåra uppgiften, om han icke ägt så omfattande insikter 

 i den allmänna lärdomshistorien och särskildt varit så djupt 

 förtrogen med Sveriges häfder som ingen annan på hans tid. 

 Naturligt nog grep han sig först an med de historiskt-geo- 

 grafiska samlingarna, som lågo hans speciella studier närmast, 

 samt slutförde deras ordnande och katalogiserande. Men i 

 det stora hela voro äfven öfriga afdelningar grupperade och 

 rätt väl ordnade samt delvis förtecknade, när han afgick. 



