302 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



Det var nog den förre arkivmannens intressen, som härvid 

 i främsta rummet gjorde sig gällande, om än ett biblioteks 

 handskrifter i sin helhet svårligen kunna behandlas på samma 

 sätt som ett arkivs. Men äfven om ur modern arkivsynpunkt 

 en och annan erinran skulle kunna göras mot det sätt, hvarpå 

 universitetsbibliotekets handskrifter, åtminstone delvis, ordnats 

 och fördelats, måste det erkännas, att tack vare förträffliga 

 kataloger det numera är jämförelsevis lätt för en forskare att 

 finna sig till rätta bland desamma. 



Sin förkärlek för Sveriges arkivväsen bevarade Styffe för 

 öfrigt äfven som universitetsbibliotekarie. Hans forne anta- 

 gonist riksarkivarien J. J. Nordström af led 1874, och det 

 synes vara uppenbart, att Styffe närt önskningar och för- 

 hoppningar att blifva hans efterträdare. I Svensk tidskrift 

 1874, som den tiden redigerades af Hans Forssell, fick han 

 införd en artikel »Om svenska statsarkiverne», som väl är att 

 anse som ett slags specimen för platsen. Det är en ur arkiv- 

 synpunkt intressant uppsats, i viss mån ett program, rikt på 

 idéer, som sedermera till god del realiserats, om än i det mesta 

 utan Styffes medverkan. Riksarkivet saknade den tiden ännu 

 särskild instruktion. Författaren påpekar behofvet af en så- 

 dan, och den första instruktionen utfärdades redan i slutet 

 af samma år. Han erinrar, att riksarkivet torde vara »det 

 enda verk i Sverige», som icke afgaf något slags årsberättelse, 

 och i den nya instruktionen föreskrefs en sådan. Han kriti- 

 serar den då och ännu långt efteråt bestående fördelningen 

 af riksarkivet i en »historisk» och en »administrativ» af del- 

 ning, och denna fördelning har omsider genom riksarkivets 

 senaste instruktion (1909) försvunnit. Han påyrkar en all- 

 män arkivstadga, och en sådan har utkommet 1900. Han 

 framhåller önskvärdheten af de offentliga arkivens centralise- 

 ring, och en sådan har tagit sin början både i hufvudstaden 

 och i landsorten. Han förutser särskildt den öfverflyttning 

 af en stor del utaf kollegiernas handlingar till riksarkivet, som 

 i våra dagar blifvit en verklighet. Han berör den ömtåliga 

 frågan om utgallring eller förstöring af handlingar, som efter 

 ett antal år måste anses ha förlorat allt värde både för admi- 

 nistrationen och den historiska forskningen, och den står för 

 närvarande på dagordningen. Icke minst uppehåller han sig 

 vid önskvärdheten att få historiska handlingar tryckta och 

 nämner bland annat ett urval af Axel Oxenstiernas skrifter 



