310 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



livar, som läser hans bref, måste gripas af beundran för denne 

 den mest storslagne och helgjutne af svenske statsmän nedanom 

 tronen. Men samlingen utgör också en vacker minnesvård 

 åt upphofsmannens och ledarens aldrig svikande intresse och 

 ihärdighet. Den ställer sig värdigt vid sidan af de stora 

 tyska pubhkationerna af Fredrik II:s skrifter och brefväx- 

 ling, af brefven och aktstyckena till den store kurfurstens 

 historia. 



Åtskilliga författarplaner sysselsatte därjämte Styffe 

 under vistelsen i Stockholm men af de flesta blef det ingen- 

 ting. Svenska jordens gamla beskattning, Uppkomsten af 

 bestämd skillnad mellan frälse- och skattejord, Öfversikt af 

 länsindelningen sedan 1634, Gränsregleringen mot Norge 1738 

 —1766, Sveriges inre framsteg och tillstånd under sjuttonde 

 seklet, Om Sveriges gränser mot Danmark och Norge, Väster- 

 götlands bidrag till Älfsborgslösen 1613—19 höra till sådana 

 projekt och till somliga finnas ofullständiga utkast i koncept. 

 Man kan beklaga, att dylika planer ej kommo till utförande, 

 då man af Styffes gedigna kunskaper och rika samlingar 

 kunnat vänta intressanta resultat. >^Det finnes knappt något 

 land i Europa», skrifver han en gång, »där de adliga privi- 

 legierna bibehålHts så länge som här och där regeringen visat 

 sig så likgiltig för orättvisan af det gamla beskattningssättet. 

 Sedan Karl XII har ingen af våra konungar intresserat sig 

 för en reform i denna fråga», och man skulle gärna velat se 

 en sammanhängande bevisföring för denna sats. Men Styffe 

 var nog mera den lärde samlaren och forskaren än författa- 

 ren. Han saknade den inre värme och lifaktighet, som drif- 

 ver fram den rika produktionen äfven på det vetenskapliga 

 området, han saknade väl äfven den lätthet att forma tan- 

 karna i ord eller att omsätta dem i skrift, som är en viktig 

 förutsättning för ett rikare författarskap; icke heller ägde 

 han en skymt af författarfåfänga, af begär att se sina större 

 eller mindre forskningsresultat på tryck. Han tyckes också, 

 om man bortser från de betydande verken »Bidrag till 

 Skandinaviens historia» och »Skandinavien under unionstiden», 

 haft svårt att en längre tid koncentrera sig kring någon viss 

 uppgift. »Tyvärr», skrifver han själf under arbetet med sista 

 delen af Bidragen, »hör det till mina svagheter att byta om 

 sysselsättning, emedan jag finner så många böcker intressanta, 



