BIOGRAFIER. — CARL GUSTAF STYFFE. 311 



och ehuru jag hoppas kunna draga ett och annat korn äfven 

 ur det material, som danskarna rufvat på i mer än 350 år, 

 har jag ändock svårt att hålla mig vid skrif bordet.» Ett par 

 tidskriftsuppsatser, en liten topografisk broschyr rörande 

 behandlingen af en kronans tomt i Stockholm jämte en lång 

 rad bidrag (hufvudsakligen aktstycken) till Västergötlands af 

 honom lifligt omhuldade fornminnesförenings tidskrift äro vid 

 sidan af Axel Oxenstiernas skrifter och bref växling och sista 

 delen af »Bidrag till Skandinaviens historia» de synliga 

 litterära frukterna af Styffes vistelse i Stockholm. Vi ha 

 nyss berört de planerade studierna öfver Sveriges äldre be- 

 skattningsväsen. Äfven en annan plan skulle man gärna sett 

 utförd af Styffes hand, den om gränsregleringen mellan Sverige 

 och Norge under frihetstiden, om hvilken han i ett bref fäller 

 några hårda ord. »Jag har besynnerligt nog», skrifver han 

 en gång, »kommit in på den s. k. frihetstiden, egentligen blott 

 för frågan om gränsregleringen med Norge 1738 — 66, ty så 

 länge drog det ut, ifrån det att arbetet på marken verkligen 

 började, tills alla riksrösen voro uppsatta, och tillstår, att 

 jag blifvit utledsen vid det nya adelsväldets sätt att behandla 

 den frågan. Det gjordes ingen arkivundersökning, icke heller 

 fingo ingenjörerna, som utförde arbetet, någon lista på de 

 hemman, som gränsade mot Norge, hvilket icke borde varit 

 svårt att åtminstone för den södra delen klara, oaktadt det 

 sattes förbud på alla s. k. tvister eller omtvistade områden, 

 med den påföljd att en bonde i Värmland fick vatten och 

 bröd för löftäkt på egen mark. En del af personalen var så 

 okunnig om hufvuddokumentet, att den Stettinska freden 

 ett par gånger åberopades i stället för den Sjöredska af 1613.» 

 Vi våga ej afgöra, om Styffes dom i alla delar är berättigad, 

 men det torde förtjäna en undersökning. På frågan om 

 Sveriges gränser var han för öfrigt specialist och ett ämne, 

 som han gärna muntligen återkom till, var den förändring 

 af öfverenskommelsen i Knäred, som Kristian IV på eget 

 bevåg skulle gjort sig skyldig till. 



Att arkivväsendet alltjämt skulle intressera Styffe faller 

 af sig själft. Särskildt följde han med deltagande och kritik 

 den i slutet af 1890-talet framväxande landsarkivorganisatio- 

 nen. Med en ny artikel om vårt arkivväsen tog han upp- 

 repade gånger itu och en sådan föreligger nästan färdig bland 

 hans koncept men blef oss veterligen aldrig tryckt. Vadstenas 



