344 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



jen att se detta sitt arbete mera rättvist bedömdt- och sina 

 forskningsresultat i väsentliga punkter bestyrkta. 



En annan sida af Areschougs verksamhet som systema- 

 tiker är hans arbete med utforskandet af den skånska floran. 

 Som lärare hade han funnit den kännbara bristen på en an- 

 vändbar skolflora och närmast för att fylla denna brist utar- 

 betade han sin »Skånes Flora», som utkom år 1866. Femton 

 år senare (1881) utkom den andra upplagan af »Skånes Flora», 

 nu en nästan helt ny bok. Mot första upplagans 242 sidor 

 ha vi nu en diger volym på 585 sidor. En hel stab af växt- 

 samlare hade under årens lopp genomströfvat Skåne i alla 

 riktningar och lämnat lokaluppgifter i mängd till den nya 

 floran. Som redaktionssekreterare vid utarbetandet af denna 

 andra upplaga hade Areschoug lyckats få sin lärjunge 

 »kandidaten» N. Hjalmar Nilsson. Ingen provins i vårt 

 land har en så vacker »flora» att uppvisa och än i dag står 

 den som i sitt slag mönstergill. 



Areschougs floristiska studier ledde honom också in på 

 växtgeografiska frågor. I sin afhandling »Bidrag till den 

 skandinaviska vegetationens historia» (1867) har han sålunda 

 som den förste konstaterat, att vår efter istiden invandrade 

 flora består af skilda florelement, som han hänför till tre 

 olika grupper: (1) Nordsibiriska floran, (2) Altai-floran och 

 (3) Kaukasiska och Medelhafsfloran. Detta på sin tid ban- 

 brytande arbete rönte samma öde, som tyvärr kommo flera 

 af Areschougs vetenskapliga rön till del, nämligen att ej 

 bli till fullo uppskattadt af samtiden. Professor A. G. Nat- 

 HORST, som haft älskvärdheten meddela mig ett och annat 

 från sin långa bekantskap med Areschoug, skrifver på tal 

 härom de betecknande orden: »Det har mången gång för- 

 undrat mig, att detta hans utmärkta arbete om den skandi- 

 naviska vegetationens utvecklingshistoria så litet som skett 

 tagits till mönster af senare svenska botanister på samma 

 område samt att det icke blifvit så beaktadt, som det för- 

 tjänat. Men detta tror jag nu kunna hufvudsakligen förkla- 

 ras däraf, att det var långt före sin tid, åtminstone hvad den 

 växtgeografiska forskningen i Sverige angår.» Vidare skrif- 

 ver professor Nathorst på tal om Areschougs växtgeogra- 

 fiska forskning: »När jag efter min återkomst från Spets- 

 bergen 1870 upptäckt de arktiska växtlämningarne i sötvat- 

 tensleran vid Alnarp, blef Areschoug naturligtvis i hög grad 



