346 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



ämnet, utan sökte gärna — i Irmisch's anda — biologiska 

 anknytningspunkter. Hans viktigaste arbeten af denna art 

 äro den år 1857 utkomna af handlingen »Bidrag till grodd- 

 knopparnes morfologi och biologi» och »Beiträge zur Biologie 

 der Holzgewächse» (1877) samt »Betrachtungen iiber die 

 Organisation und die biologischen Verhältnisse der nordischen 

 Bäume» (1887). Hit får ock räknas det år 1897 utkomna 

 arbetet »Beiträge zur Biologie der geophilen Pflanzen», i 

 hvilket författaren skildrar de olika sätt, på livilket det ut- 

 växande underjordsskottet banar sig väg genom jordskikten 

 för att oskadadt nå upp till ytan. 



Liksom Aresciioug i sina morfologiska arbeten alltid 

 söker finna kausalitet mellan den yttre gestaltningen hos 

 organen och dessas fysiologiska funktion, så är en dylik sträf- 

 van till fördjupad förståelse af växtens byggnad jämväl en 

 ledtråd i hans växtanatomiska forskning, kanske ej så starkt 

 framträdande i början, men med åren allt klarare formulerad. 



Som redan nämnts hade Areschoug under sin utrikes- 

 vistelse 1860 — 61 varit Hugo von Mohls lärjunge och under 

 dennes ledning förts in på växtanatomiska studier. Här lärde 

 han sig mikroskopteknik och fick väl här ock den grundliga 

 skolning i noggrann växtanatomisk analys och beskrifning, 

 som sedan kom att karakterisera hela hans stora produktion 

 inom denna dittills i Sverige okända gren af botaniken. Inom 

 växtanatomien blef kanske tyngdpunkten af hela Areschougs 

 botaniska gärning förlagd. Från den 1861 utgifna studien 

 »Om bastcellers ombildning i kristallförande parenchym» till 

 den sista skriften i den långa serien af Areschougs publi- 

 kationer, »iJber die Bedeutung des Palisadenparenchyms fiir 

 die Transpiration der Blätter» (1905), ligga en mängd växt- 

 anatomiska arbeten af bestående värde. Det är så god t som 

 uteslutande bladets anatomi, som utgjort föremål för Are- 

 schougs undersökningar, nämligen dels de vedartade växt- 

 ernas knoppfjäll (behandlade i ett par arbeten af 1869 och 

 1870), dels och framförallt det assimilerande örtbladet. 



När Schwendener år 1875 införde fysiologiska syn- 

 punkter vid bedömandet af anatomiska strukturer lär detta 

 i förstone rent af ha förargat Areschoug, så att han tänkte 

 starta polemik däremot. Häraf blef emellertid intet. Denna 

 Areschougs obenägenhet att genast följa de nya riktlinjerna, 

 får nog skrifvas på en viss -skånsk tröghet i hans väsen, som 



