350 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



han formellt fordrade skulle läsas för examen. Helt visst 

 kan ingen af hans många så äldre som yngre lärjungar lan- 

 det rundt låta bli att dra på smilbandet vid minnet af Du- 

 bens i så många stycken »merveilleusa för att icke säga ku- 

 riösa >> handbok. Malisen ville påstå, att förläggaren på 

 Areschougs inrådan tryckt boken i så stor upplaga, att den 

 aldrig syntes vilja taga slut, och att förklaringen skulle vara 

 att söka häri till det sega fasthållandet vid denna längesedan 

 föråldrade bok som examensfordring. Huru som helst här- 

 med må ha förhållit sig, ett faktum är, att man tämligen 

 mangrant »uppgaf» Duben men »läste Warming» och sedan 

 blott kompletterade sin examensvisdom med vissa Are- 

 schougs älsklingskapitel ur Duben. 



För skolundervisningens behof utgaf han 1863 »Botani- 

 kens Elementer», som 1901 utkom i en 4:de upplaga, en lä- 

 robok, hvilken många generationer af svenska skolpojkar haft 

 till vägledning i de botaniska mysterierna. Den tidens bota- 

 niska läroböcker voro ju af helt annan art, än dem vi nu 

 bruka i våra skolor. Biologiska synpunkter saknades nästan 

 fullständigt i dem och om växtvärlden som ett lefvande helt 

 fick man just ingen föreställning. »Botanikens Elementer» 

 hörde ej heller till de böcker, som man läste »som en roman», 

 men den gaf likafullt i klar och öfverskådlig form en god 

 portion faktisk kunskap. 



Af andra för skolan afsedda läroböcker märkas Areschougs 

 »Läran om växterna» i Naturlära för elementarläroverken 

 (1875) och samma arbete i sammandrag (4 upplagor under 

 åren 1878—1891). 



Som populärvetenskaplig författare har Areschoug utom 

 genom den nämnda minnesskriften ora Darwin jämväl gjort 

 sig fördelaktigt känd genom sin »Betraktelser öfver växtens 

 bygnad och lif» i »Ur vår tids forskning» (1875). 



Om vi härmed i korta drag öfverblickat det väsentliga 

 af den vetenskapliga produktion, i hvilken Areschoug ned- 

 lade sina forskningsresultat, så ha vi därmed icke på långa 

 vägar när belyst den betydelse, som han under de 44 år, han 

 verkade som akademisk lärare vid Lunds universitet, kom 

 att få för vår svenska naturforskning. 



Som professor i botanik förstod han som få att väcka 

 intresse för sitt ämne bland lärjungarne. I vida högre grad 

 än i sina läroböcker framstod han i sin personhga undervis- 



