354 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1910. 



Hade man öfvervunnit den nämnda svårigheten, så voro 

 Areschougs föreläsningar värdefulla i högre grad än flerta- 

 let professorers. Han gaf sina lärjungar en omsorgsfullt 

 planerad, med fakta rikt illustrerad vägledning till förstå- 

 ende af de vetenskapliga problemen. Man hade alltid intryc- 

 ket af, att Areschoug noggrant utarbetat sina föredrag 

 och i regeln följde han ock koncept, men ännu under de 

 sista åren af sin professorstid föll han icke för frestelsen att 

 »vända på fjärdingen», då de gamla kurserna skulle serve- 

 ras för en ny studentgeneration, utan in i det sista sökte 

 han hålla sina kurser au niveau med forskningens utveckling. 



Själf skötte han de fytotomiska öfningarne för fil. lic. 

 examen, medan docent Bengt Jönsson förutom de fysiolo- 

 giska öfningarna handledde den lägre fytotomiska kursen. 



Utöfver den regelrätta akademiska undervisningen kom 

 Areschoug äfven gärna i mera personlig kontakt med sina 

 lärjungar. Med stor älskvärdhet ställde han alltid sitt rik- 

 haltiga bibliotek med dess stora separatsamling till förfogande, 

 då så behöfdes. Vid sammanträdena i Lunds botaniska före- 

 ning, som Areschoug stiftat 1858, utvecklade sig alltid ett 

 tvångsfritt umgänge mellan Areschoug och studenterna, 

 icke minst under det ansträngande växtbytet under höst- 

 terminerna. Men eljest var nog en hälsosam respekt, för att 

 icke rent af säga bäfvan, den känsla, som intog den unge — 

 och äfven den äldre — studentens hjärta inför den myndige 

 och icke så litet fordrande professorn, i all synnerhet om 

 det nalkades tentamenstider. 



På tal om föreningar må erinras därom, att Areschoug 

 var en af stiftarne af Skånska Trädgårdsföreningen (1876), 

 en förening, som alltjämt lefver med friskt lif. 



Som ledamot af fakultet och konsistorium var Areschoug 

 en mycket verksam akademiker, som med kraft och efter- 

 tryck visste att säga ifrån, hvar han ville, att skåpet skulle 

 stå. En af hans forna kolleger skrifver på tal härom till 

 mig: »Jag kan intyga, att Areschoug var en besvärlig herre 

 i fakulteten, ifall dekanus begick något formfel.» Då det en 

 gång var på tal att omdana konsistoriet, yttrade Are- 

 schoug: »I konsistoriet sitter man gärna för att ha makten. 

 Det behöfver man, min själ, icke få någon särskild betalning 

 för. » Bakom denna maktlystnad och sega ihärdighet i replik- 

 föringen låg dock alltid som grundmotiv en objektiv mån- 



