112 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1911. 



ningar af stjärnornas radialhastigheter, som ofta förekomma 

 .till belopp, märkbart öfverstigande mätningarnas sannolika 

 fel. Att undanrödja dessa olägenheter har emellertid visat 

 sig omöjligt så länge man för absolut våglängdsbestämning 

 varit hänvisad till uteslutande användande af böjningsgitter, 

 enär på grund af de oundvikliga felen i dessas konstruktion 

 ej blott afvikelserna i de absoluta bestämningarna af en och 

 samma våglängd mångfaldigt öfverträffa osäkerheten i själfva 

 observationen, utan därjämte äfven de relativa bestämnin- 

 garna för linier på större afstånd från grundlinien icke er- 

 hållas fria från små systematiska fel. Införandet af inter- 

 ferometermetoden för absolut våglängdsbestämning först ge- 

 nom MiCHELSON vid hans bestämning af meterns värde i 

 våglängden för en viss ljussort i Cadmium-spektret och seder- 

 mera genom Perot och Fabry har fullständigt ändrat dessa 

 förhållanden. De i dessa båda fall under användande af 

 interferometrar grundade på olika principer utförda mätnin- 

 garna ha ledt till så godt som absolut identiska värden på 

 våglängden för den ofvannämnda Cadmiumstrålningen och där- 

 jämte fullständigt bekräftat det af Thalén funna resultatet 

 i afseende på de Rowlandska våglängdernas absoluta värden. 

 Då interferometermetoden sålunda både i afseende på hög pre- 

 cision och frihet från systematiska fel visat sig högst väsenthgt 

 öfverträffa den äldre metoden med böjningsgitter, måste er- 

 sättandet af det RowLAND'ska systemet med ett på detta nya 

 hjälpmedel grundadt nytt system alltmer framstå såsom en 

 nödvändig betingelse för spektroskopiens vidare utveckling. 

 Genom den internationella unionen för solforskning, som 

 upptagit denna viktiga fråga på sitt program, har till dess 

 lösning redan betydliga framsteg gjorts. Med våglängden för 

 den ofvannämnda Cadmiumlinien såsom fundamental utgångs- 

 punkt har genom Buisson och Fabry i Marseille, Eversheim 

 i Bonn och Pfund i Baltimore ett system spektrallinier, till 

 största delen tillhörande järnets spektrum, genom interfero- 

 metermätning till sina våglängder bestämts med den nog- 

 grannhet att afvikelserna mellan de tre våglängdsvärden för 

 hvarje linie, som dessa af hvarandra oberoende observations- 

 serier gifvit, endast uppgå till en eller annan tusendedel af 

 en Ångström's enhet. Medelvärdena af dessa sålunda er- 

 hållna bestämningar ha på grund häraf vid senaste samman- 

 träde af den internationella unionen på Mount Wilson 1910 



