OM KRATERN VID CANYON DIABLO, ARIZONA. 241 



2,000, växlande i vikt mellan några få gr. intill 460 kg., hvil- 

 ket är vikten på det största hittills bortförda stycket, som 

 befinner sig i The Field Museum i Chicago. De särskilda 

 styckena äro utmärkta genom de för meteorjärn karakteris- 

 tiska, konkava ytformerna. Stundom äro de också genom- 

 borrade af hål, 2 till 3 cm, i genomskärning, hvilka hål i 

 allmänhet anses vara uppkomna genom oxidation och bort- 

 vittring af järnsulfid (troilit). Hvart och ett järnstycke synes 

 utgöra en fullständig och själfständig individ, och man har 

 icke kunnat finna tecken till brottytor, efter hvilka styckena 

 skulle hafva blifvit skilda från hvarandra eller från en huf- 

 vudmassa. Icke heller kan man iakttaga någon smältning 

 af ytan eller flytningsstruktur efter flykten genom atmo- 

 sfären, såsom fallet är med sådana meteorstenar, hvilka i helt 

 tillstånd nedfallit på jordytan. 



Järnmassornas kemiska, fysiska och mineralogiska egen- 

 skaper hafva blifvit studerade af ett stort antal forskare, 

 hvarvid undersökningarna hufvudsakligen kretsat kring före- 

 komsten och påvisandet af diamanter i järnet. Utom den 

 första preliminära undersökningen, som verkställdes af järn- 

 massornas upptäckare, Foote, hafva bl. a. Mallard,^ Dau- 

 BREE,^ Friedel, ^ Brezina,'^ och Nobelpristagaren Moissan^ 

 sysselsatt sig därmed. Det framgick af dessa studier, att 

 järnet var sammansatt af ett stort antal olika järnlegeringar : 

 nickeljärn, fosforjärn, koljärn och svafveljärn, till natur och 

 beskaffenhet fullt motsvarande de föreningar, som äro karak- 

 teristiska för järn af meteoriskt ursprung. Äfven den fysi- 

 kaliska strukturen motsvarar helt och hållet meteorjärnets, i 

 det att på slipade och etsade ytor de Widmanstedtska figu- 

 rerna synnerligen tydligt framträda. Enligt Brezina utgör 

 hufvudbeståndsdelen i järnet den form af nickeljärn, som 

 kallas kamacit, utbildad i kristallografiskt orienterade plattor 

 eller skifvor, mellan hvilka knappast märkbara mängder af 

 ett annat nickeljärn, taenit, äro utbildade. Järnkarbiden 

 cohenit och järnsulfiden troilit äro utvecklade såsom kulfor- 

 miga aggregater. 



^ Comptes Rendus, Vol. 114, s. 812, 1892. 



'' Comptes Rendus, Vol. 114, s. 814, 1892 och Vol. 116, s. 345, 1893. 



^ Comptes Rendus, Vol. 115, s. 1037, 1892 och Vol. 116, s. 290, 1893. 

 * Ueber Neue Meteoreisen, 1893 och Meteoritensaml. d. naturhist. Hof- 

 museums (Wien), s. 288, 1895. 



2 Comptes Rendus, Vol. 116, s. 288, 1893, Vol. 139, s. 773, 1904. 



Vetetiskapsakademieiis Årsbok. 9. 1911. 16 



