246 



VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1911. 



komligt regellöst. De största blocken bestå af kalksten, och 

 detta förklaras däraf, att kalkstenen bättre än sandstenen 

 motstår förvittringen. Block af samma slag, som samman- 

 sätta kratervallen, träffar man äfven i omgifningarna ända 

 till ett par km. från kratern; undantagsvis förekomma de 

 ända till 5 km. utanför kratern. Utom den vanliga kalk- 

 stenen och sandstenen finner man äfven massor af sådan 

 sandsten, som har undergått en mer eller mindre fullständig 

 omvandling genom trj^ck och hetta såsom framdeles skall 



Fig. 3 a. 



Fig. 3 b. 



beskrifvas. Det är tydhgt, att detta material härstammar 

 från kraterns botten och måste hafva kommit från ett djup 

 af minst 100 m. under slättens yta. Fördelningen af det lösa 

 materialet är sådan, som endast kan förklaras, om man an- 

 tager, att hela materialet på en gång kastats upp i luften 

 och fallit ner alldeles oregelbundet utan hänsyn till den spe- 

 cifika vikten. Redan den beräkning, som gjordes af Gilbert, 

 gaf vid handen, att volymen af det material, som finnes i 

 kratervallen, på det närmaste motsvarar krateröppningens 

 volym. (Fig. 3.) 



Ett studium af kraterväggarnas insida ger vid handen, 

 att desamma bestå öfverst af kalksten och på större djup 



