OM KRATERN VID CANYON DIABLO, ARIZONA. 253 



af en meteorit af enorma och hittills icke iakttagna dimen- 

 sioner. 



I sin redogörelse för de hithörande fenomenen och de 

 förklaringar af desamma, som tidigare framställts, ansluter 

 sig äfven Merrill till den meteoriska hypotesen. Han påpe- 

 kar därvid, att hvad kraterns form beträffar, så kunde den- 

 samma lika väl hafva bildats genom explosion som genom 

 inslag, men beskaffenheten af en stor del af det utkastade 

 materialet pekar mycket starkt på bildningen genom inslag. 

 Det är svårt om icke omöjligt att tillskrifva krossningen och 

 omvandlingen af sandstenen någon annan orsak. Sandkor- 

 nen äro krossade på ett sätt, som endast kan förklaras genom 

 en häftig stöt af samma beskaffenhet som vid en dynamit- 

 explosion, men som icke kan förklaras genom antagandet af 

 en explosion af ånga. Vidare visar den orubbade och oför- 

 ändrade beskaffenheten af det djupare liggande sandstens- 

 lagret därpå, att hela fenomenet har haft ett ytligt ursprung 

 och icke härledt sig från en djupare liggande kraftkälla. Man 

 har alldeles otvetydiga bevis på, att kratern bildats genom 

 en kraft, tillräckligt stark att krossa en närmare 100 m. mäk- 

 tig bädd af kalksten, som genom direkta prof har visat sig 

 hafva en hållfasthet af 12,600 engelska skålpund per kv.-tum 

 och en sandstensbädd af 150 m. mäktighet med hållfasthet 

 motsvarande 6,350 skålpund per kv.-tum. Därvid har sam- 

 tidigt utvecklats temperaturer, som öf verstigit 1,400° Celsius 

 eller kvartsens smältpunkt. 



Om det också måste medgifvas, att den meteoriska för- 

 klaringen på kraterns bildning är den utan jämförelse sanno- 

 likaste, så är det dock påtagligt, att äfven densamma lämnar 

 en del viktiga punkter oförklarade. Mr Tilghman, en auk- 

 toritet i fråga om projektilers verkningar, har beräknat, att 

 vid ett material af den håilfasthetsgrad, som bergarterna kring 

 kratern förete, så bör storleken af projektilen hafva utgjort 

 Vs — Vio s-f kraterns diameter. Då denna senare i rundt tal 

 är 1,100 m., så skulle meteoren haft en diameter af c:a 120 — 150 

 m. Detta öfverensstämmer äfven med den artilleristiska er- 

 farenheten från annat håll, enligt hvilken solida rundkulor, 

 rörande sig med en hastighet af c:a 600 m. per sekund, ge- 

 nomtränga sandstenen till ett djup af två gånger projektilens 

 diameter, innan de splittras i stycken. Om denna erfaren- 

 hetsregel tillämpas på meteoriten i fråga, skulle man komma 



